548 JULIANEHAAB DISTRIKT 
dey (af Lunde, Søpapegøje) er vel Nanortalik og Sermersox. Helliseyjarfårdr 
med Hellisey maa have ligget Vest for Herjulfsnæsset (Ikigait) i den brede 
Fjord, hvori ligger en langstrakt Ø, Igdlukasik, der skulde være Huleøen, dog 
er der hidtil ikke konstateret nogen Hule her. 
Herjulfsnæs har Navn efter HERJULF BAARDSEN, der if. Land bek af 
sin Frænde Landnamsmanden Ingolf fra Island fik Landstrækningen mellem Vaag 
og Reykjanæs og drog til Grønland, da Erik den Røde bebyggede det. Han tog 
Herjulfsfjorden i Besiddelse og blev en meget ypperlig Mand. Paa hans Skib var 
en kristen Mand fra Syderøerne (Hebriderne), som forfattede Digtet »Hafger- 
dingardrapa«. Herjulfs Søn BJARNE boede her efter Faderen; han skal if. Flatø- 
bogen have været den første, som, før Lejf den Heldige, fandt Vejen til Nord- 
amerikas Østkyst, men hans historiske Eksistens betvivles. Om Herjulfsnæs 
hedder det hos BJoRN, at det er sydligst, og der Hvarfsgnipa Vest for. Arn- 
grim nævner Kirken Herjulfsnæs (ved Herjulfsfjord), og denne er med tilhørende 
Kirkegaard sikkert paavist at være beliggende paa det nordre Næs af Amitssuar- 
ssuk Fjord, der siges at udmunde Vest for Melrakkanæs (Rævenæs) — det nu- 
værende Narssak. Hvor der i nyeste Tid har været et Udsted, Ikigait, er der 
paa en lav Tange fundet Ruiner af en Kirke med tilhørende Kirkegaard. Denne 
sidste ligger saa nær Stranden, at Havet til Stadighed bortriver mere og mere 
af Jordsmonnet. 1914, da Forf. var der, havde et Stromskyl- kort forinden ud- 
hulet det og blottet Rester af Kister og Skeletter. Kirkegaarden vil i indeværende 
Aar blive gjort til Genstand for en længe tiltrængt, arkæologisk Gennemforskning. 
Her er bl. a. fundet en Ligsten af Granit med følgende Indskrift i Majuskler: 
»Her hviler Hro(ar) Kolgrimssøn«; en Ligklædning af Uld, et Trækors, Kister af 
Træ og Levninger af Skeletter. 
Til Herjulfsnæs knytter sig forskellige Beretninger. En handler om Thorkel, 
»en overmaade brav Mand«, der levede her paa en Tid, da der herskede Hungers- 
nød i Grønland paa Grund af mislykket Fiskeri. Han modtog gæstfrit den skib- 
brudne Thorbjørn fra Lögarbrekka, der var paa Vej fra Island til sin Ven Erik 
den Røde, og som overvintrede her, hvorefter han byggede paa Stokkenæs (se 
S. 541). Skjald Helges Digt beretter om én anden Indbygger af Herjulfsnæs, 
Bonden Skegge, kaldet den prude, en ypperlig Mand, der nød Folkets Yndest, 
og gift med Thorun. Skegge drog til Grejpar, »Grønlands Bygds Ende«, men 
vendte ikke tilbage, myrdet, som man paa Herjulfsnæs troede, af den herboende 
lumske gamle Bonde Thorvard Hreims Sønner, der blev erklæret for fredløse. 
Helge ægtede den rige Enke Thorun, der tilskyndede ham, til at dræbe hendes 
første Mands Banemænd. Endelig berettes om Biskop Øgmund, at han saa sent 
som, 1520 blev forslaget til Herjulfsnæs. 
»Ved Herjulfsnæs,« siger Ivar, »ligger en Havn, som, hedder Sand, alminde- 
lig Havn for Nordmænd og Købmænd.« Denne Havn maa være Vigen lige over- 
for Ikigait, ved Матззак. 
Ost for Narssak maa søges Tofafjördr, der hos Arngrim og Bjørn siges at 
være den sydligste Fjord næst efter Melrakkanes; det maa da være Torssukåtak. 
