JULIANEHAAB DISTRIKT - 555 
digede af Tarmeskind, Indgangen eller Doren, som Gronlænderne bruger den, 
lang, smal og trang. Indgangen inderst i Huset til Stuen er et Hul eller Aabning 
til at krybe opad derind, for hvilket man lukker med et gammelt Sælhundeskind, 
og saaledes er Døren færdig med Laas, Hængsler og Tilbehør; paa Væggen i Stuen 
anbringer man, i Stedet for Panelværk, Krækkebærris, hvorpaa man igen hefter 
Teltskind. Ved den bageste Væg slaar man nogle Brædder til en Briks, hvorpaa 
man lægger Skind. Lamper blev anbragt at hænge uden for Briksen til Lys og 
Varme samt at koge Mad ved. I den søndre Ende af Hytten blev opført en liden 
Skorsten eller Kamin af Tørv og Sten med et lidet gennem Taget opgaaende 
Rør til at koge Mad og for at give en behageligere Varme og Lysning, end den 
Lamperne kan give. Paa denne Skorsten betjente vi os af Tørv eller opdrevet 
Træ. Kaminen og dens Skorsten var den eneste Indretning i vores Hus, som 
gjorde det forskelligt fra Grønlændernes«. Р. О. Walloe valgte Stedet, fordi her 
var en god Skibshavn og meget god Sælhundefangst. 
I Sommeren 1775 udsendtes af Direktionen for Handelskompagniet ANDERS 
OLSEN sydpaa for at finde et godt og bekvemt Anlægssted for en ny Koloni. Nær 
ved P. Olsen Walløes »Første Vinter« rejste han Vaaningshuset, og Kolonien 
fik efter Enkedronning Juliane Marie Navnet »Julianeshaab«, analogt med 
Christianshaab og Frederikshaab, først i nyeste Tid forvansket til Julianehaab. 
A. Olsen bestyrede Kolonien til 1780, da han søgte og fik sin Afsked paa Grund 
af Svagelighed og blev Kvægavler i Igaliko. Om hans Ophold her minder en Sten 
i Seen bag Kolonien, hvor han har indhugget et Kors, derunder Christian VII's 
Navnechiffer, og derunder atter Bogstaverne À OS og Aarstallet 1777. Til Er- 
indring om Julianehaabs Grundlægger har pietetsfulde Beboere af Kolonien 
ved Bredden af Søen opført et lille hyggeligt Lysthus, kaldet Anders Olsens Minde. 
Р. О. Walløe, der endte sine Dage som Lem i Vartov, noterede i sin Dagbog 
med Tak, at man havde ladet »hans ringe Hytte blive staaende til et Erindrings- 
minde«. Paa en stor, høj Sten nær Tomten af dette Hus lod Forf. 1914 ved sit 
Ophold her indhugge Indskriften: PEDER OLSEN WALLØE FoRSTE VINTER 1751. 
I 1802 omtaler Insp. N. RosinG Buzz Julianehaab som et meget fordelagtigt 
Sted, og at Grønlænderne af den danske Menighed har Ord for at benytte For- 
delene omkring deres Bosteder. 
Paa Kirkegaarden findes Gravminder over Assistent og Anlegsbestyrer 
OLAF GUDMUNDSEN SCHEVING (f. 1. Juli 1816 paa Flatø paa Island, d. 11. Juni 
1872 ved Sydproven), Missionær Hans РетЕв Burcu (4. 14. Febr. 1842) og Kır- 
STEN MOTZFELDT (f. 26. Febr. 1805, d. 13. Maj 1853). 
Akia (Hreinsey), se ovfr. $. 544, lige over for Kolonien, kaldes af Giesecke 
Mathiesens Land, af Graah Mathæus’ eller Mathias’ Land; Navnet skyldes Brodre- 
missionæren Matthæus Stach, der overvintrede her paa Øen ved Kanginguak 
1765—66, om, hvilket Ophold han har efterladt en udførlig Beretning (Cranz, 
Forts. der Historie v. Grånland 1770, 215 ff.). Lidt Øst for Bopladsen Kanger- 
miutsiak paa Sydsiden findes den af Graah (Undersøgelsesrejse S. 41) beskrevne 
Hule, der atter 1910 er bleven undersøgt af M. Clemmensen (M. 5. Gr. XLVII, 
