582 ANGMAGSSALIK DISTRIKT 
I Angmagssalik-Egnen er der i det Hele taget kun fundet 184 Arter af Kar- 
planter, henhørende til 42 Familier. De forskellige Formationer har en Mængde 
fælles Arter, hvad jo ogsaa er ganske naturligt, da der af de 184 Arter næppe 
mere end 100 Arter kan betegnes som almindelige. Det er mere paa Individernes 
Form, Udvikling og Størrelse, at man skal kende Formationerne. | 
Der er ingen udpræget Forskel mellem et goldt Yderland og et frodigere 
Indre. Gennemsnitlig er der paa hver Lokalitet, der er undersogt, fundet ca. 
70 Arter. Den rigeste Lokalitet har 142 Arter og den fattigste 21. Paa en Lokalitet, 
der ligger tæt ved det aabne Hav ved Kap Dan, fandtes, tilmed paa en ugunstig 
Aarstid, 62 Arter. 
Krattene vokser i Dalene eller Senkningerne mellem Fjældene, hyppigst 
paa Steder stærkt hældende mod Syd, og hvor Jorden holdes fugtig af det fra 
Klipperne nedsivende Vand. Krattene dannes nesten udelukkende af Pil; der 
er kun iagttaget ganske enkelte Birkekrat og endnu færre Enebærkrat. En Blan- 
ding af Arterne finder dog Sted paa flere Steder. с 
Det højeste Krat er fundet i Kingorssuak (se Side 569), hvor Pilebuskene kan 
blive over 1 m høje, men i Almindelighed er de meget lavere. Grenenes Længde 
er mellem 1}, og 3 m, og de ligger oftest et Stykke henad Jorden, inden de hæver 
sig opad. Birken hæver sig sjældent over 1/; m over Grunden. Enebærkrat havde 
i Ikerasaussak en Højde af 3/, m, og i Akiliariser (nær Bunden af Sermilik) hen- 
ved 1 m. Bundvegetationen i Krattene er gennemgaaende ret fattig. 
De samme gunstige Betingelser som Krattene kræver, maa ogsaa Urtelierne 
have. Disse to Vegetationsformer træffes derfor ofte sammen, saaledes at Urterne 
træffes i Kratbunden, men de kan ogsaa findes adskilte. Dækket i Urtelierne 
er oftest højt, frisk grønt, i Modsætning til Lynghedens brune Farve, og prydet 
med mange Blomster. Ved smaa Bække i det indre af Landet, hvor der er Lx : 
og rigeligt Vand, og hvor Jordbund og Eksposition er særlig god, findes: Kvan- 
haver, Strækninger, hvor Vegetationen er præget af Grønlands anseligste Urt, 
Kvanen, der kan være meget frodig. En rig Mosvegetation danner i Almindelig- 
hed Dækket. Kvanhaver er iagttaget i Kingorssuak og Ikerasaussak. Græslier 
og Græsmarker har ikke stor Udstrækning. Ligeledes findes Kærformationer 
kun i ringe Udstrækning. 
De mest udbredte Formationer er Lynghede og Fjældmark. Af Lynghedens 
Buske er det kun Revling (Krækkebær) og Mosebølle, der spiller nogen Rolle; 
Firkantlyng er kun fundet paa en enkelt Fjældside i Kingorssuak (Cassiope Fjæld). 
Pil, Birk og Alperose m. fl. forekommer jævnligt, men er dog af underordnet 
Betydning. Mellemrummene er overalt dækket med Urter og Lichener, som 
ikke lader noget af Jorden aabent. 
Det er Revling og Bølle, som præger Lyngheden, enten hver for sig eller 
i Blanding, og Buskenes Højde varierer meget stærkt; paa de frodigste Lokali- 
teter kan de naa en Højde af henad 1/, m. | 
Straks efter at Vinterdvalen er ophort, blomstrer Revling-Planterne. De sætter 
rigelig Frugt, men denne udvikler sig langt fra paa alle Lokaliteter. De gode Bær- 
