616 ANGMAGSSALIK DISTRIKT | 
leg«, som ogsaa kunde kaldes »Konebytning«. I denne Leg deltager saavel gifte 
som ugifte. En god Vært lader altid Lamperne slukke om Aftenen, naar der er 
Gæster i Huset. i 
Bor Folkene i Telt, finder ingen Lampeslukningsleg Sted, men da kan to 
Mend komme overens om at bytte Koner for kortere eller lengere Tid. Men 
andre end den, man holder officielt Bytte med, maa Konerne ikke have Omgang 
med. Om Vinteren ved Lampeslukningsleg hersker der derimod tilsyneladende 
fuldstændig Frihed. 
Skønt Sædelighedsfølelsen, som man ser, ikke er særlig stor, er der dog mange 
Træk, som tyder paa, at de dog langtfra er blottet for en saadan Følelse. 
Sygdom og Død. Angmagssalikerne er en sund og stærk Race, men 
opnaar dog ikke nogen høj Alder; der er ikke mange, der bliver over 60 Aar 
gammel. Det er meget sjældent, at Folk har et svageligt Helbred; Grunden. 
dertil er vel den, at de svagelige dør i Løbet af de første Aar efter Fødslen, 
thi der kan jo ikke gøres noget for åt holde dem i Live. Tværtimod var det 
ikke sjældent, at Børn, der ved -deres Fødsel antoges at være svagelige, straks 
ombragtes af deres Forældre eller deres Husfæller. | 
De hyppigste Sygdomme er Forkolelsessygdomme, Sneblindhed og Hud- 
sygdomme (Bylder). Veneriske Sygdomme kendes ikke. 
Mange Fangere omkommer i Kajak, og tidligere dode mange af Hungersnod. 
Naar Folk bliver alvorligt syge, og der ikke er nogen Hjælp eller Udsigt til, 
at de kan komme sig, bliver de kede af at lide og gør da ofte selv Ende paa 
Lidelserne ved at kaste sig i Havet. Ofte er Aarsagen dertil, at deres nærmeste 
lader dem vide, at »de jo ikke mere har noget at leve for«. 
Naar et Menneske er død, iføres Liget sine bedste Vinterklæder. Mændene . 
faar Kajakpelsen paa, Hætten trækkes op over Hovedet, og Pelsen sammenbin- 
des mellem Benene. En Kobberem slaaes omkring Benene, og Liget slæbes ud 
gennem Husgangen eller gennem Vinduet uden nogen som helst Ceremoni. Kun 
den allernærmeste Familie besørger Ligets Paaklædning og Udslæbning, thi de 
Personer, der har rørt ved Lig, maa i lange Tider afholde sig fra mange Ting. 
Folk der føler, at Døden er nær, styrter sig ofte selv 1 Havet for at være sikker 
paa at komme der; thi naar ingen Slægtning begraver dem, er der muligvis ingen 
` der føler sig forpligtet til at gøre det. 
Dersom en af Forfædrene er omkommen i Kajak, hvilket som oftest er Til- 
fældet, bliver den Afdødes Lig kastet i Havet. Andre Lig begraves paa Klipperne 
ofte helt sammenbojet og flere i'samme Grav, som tildækkes.med Sten. I begge 
Tilfælde henlægges den Afdødes fornemste Redskaber i en Klipperevne, som 
tildækkes. 
Angmagssalikerne har mange ejendommelige Sorgeskikke, saavel i deres 
daglige Færden som ved Fangsten, og maa afholde sig fra mange forskellige Ting. 
Disse Sørgeskikke maa overholdes strengt, hvis det skal gaa de efterlevende 
godt. Virkelig dyb Sorg er dog ikke sjælden. 
