618 ANGMAGSSALIK DISTRIKT 
mestokken i højre slaar han tre smaa Slag ad Gangen paa Randen af Trommen 
ligeoverfor Haandtaget. Under stadig Trommen vugger han sig i Knæene, vrider 
og vrikker med Overkroppen, medens han samtidig i syngende Tone haaner, 
nedrakker og latterliggør sin Modstander; han fnyser, puster og støder ham med 
sin Pande i Ansigtet. I Sangen er indflettet langtrukne Omkvæd (ajå—jå—), 
som synges med af hele Forsamlingen. Medens den ene agerer, staar den anden 
Part rolig og tager mod alt, ladende fuldstændig ligegyldig over for Modpartens 
Ord, Gebærder og Skaller. Saaledes vedbliver de skiftevis Time efter Time; Til- 
hørerne giver med høje Skrig deres Mening til Kende og søger at hidse den ene 
Part til at støde den anden. 
En saadan Trommekamp er ikke afgjort ved ét Møde, men gentages Aar 
efter Aar. Afgørelsen af hvem der er Sejrherren fremgaar kun af Tilhørernes 
Bifalds- eller Mishagsytringer. Intet virker saa kraftigt paa Grønlændernes Sind 
som Latterliggørelse. 
Mord har været hyppige ved Angmagssalik, ikke blot Barnemord og Hekse- 
mord, men ogsaa almindelige Mord udøvede af Hævn eller Skinsyge; thi naar 
en Mand ikke føler sig tilfredsstillet ved den Hævn, han kan faa over sin Fjende 
ved Trommesang, er der ikke andet Middel end Mord. | 
Det udføres altid som Snigmord, hvor Morderen, ofte med Medhjælpere, 
uden forudgaaet Undsigelse, sniger sig til bagfra at bibringe den intetanende 
Modpart Dødsstikket med Kniv eller Harpun. Et saadant Mord kan drage en hel 
Række andre efter sig, fordi Tankegangen og Slægtskabsfølelsen byder, at Mord 
maa hævnes med Mord. Den Myrdedes Slægt, og selvfølgelig da især den nær- 
meste Slægtning, bør hævne Drabet ved at dræbe Morderen; men saa føler atter 
dennes Slægt sig forpligtet til at blodhævne dette Drab, og saa fremdeles. Dette. 
fremkalder en Utryghed, der er højst uhyggelig, saa at endog Fangere af Frygt 
for at blive overfaldne, ikke har turdet gaa til deres Erhverv paa Søen uden i 
Selskab med deres Paarørende. 
Saadanne Mord har paa Grund af Overtroen faaet et særligt raat Præg, fordi 
man ikke blot frygtede for de Efterlevendes Hævn, men ogsaa for den Dræbtes 
egen. For at berøve den Dræbte hans formentlige Evne til at kunne hævne 
sig, parterede man Liget, og anbragte de forskellige Dele paa helt forskellige 
Steder. | 
Mellem 1885 og 1893 blev der dræbt 9 Mænd, 2 med Kniv раа Land- 
jorden og 7 med Harpun fra Kajak. Siden Stationens Oprettelse har man ikke 
hørt om noget Mord. i 
Angmagssalikernes Gæstfrihed er stor, naar Folk om Vinteren fra en 
anden Boplads kommer paa Besøg. Har de stort Forraad af frosne Sæler, er det 
et utroligt Fraadseri, der finder Sted. Den ene Sæl trækkes ind i Huset efter den 
anden for at fortæres. Hvad Gæsterne ikke kan spise, faar de med sig ved 
Afrejsen, ved hvilken de ofte har Kajakken eller Slæden fuldt lastet. 
