ANGMAGSSALIK DISTRIKT | 651 
lige Del af Gunbjørns Øerne, hvorfra man ikke kunde overse deres Udstrækning. 
Folkene gik i Land med to Baade, af hvilke den ene blev fyldt med Gejrfugle, 
den anden med Torsk. Clemens fortæller, at der var Overflødighed af Fangst 
og godt Græs paa disse Øer, skønt de fra Søen kun syntes at bestaa af Skær og 
øde Holme. Han fortalte ogsaa, at han derfra kunde se Toppen af Islands Fjælde. 
I den første Halvdel af det 17. Aarhundrede fortæller Annalerne, at de En- 
gelske efter mange Folks Mening tilfører de Folk, der bor paa Gunbjørns Øer, 
alle Nødvendighedsvarer, og at dette var den bedste Plads til at faa Last, samt 
at Rejsen dertil aldrig var længere end 6 til 8 Dage. Sildig paa Sommeren, har 
man set, at et stort Skib plejer at sætte Kurs til den Kant af Havet. Da den en- 
gelske Skibsfører, som førte dette Skib, døde, havde ikke andre Dristighed til 
at sejle derhen. »Tillige behøver man desmindre at frygte for Havisen, som det 
lakker mere ud paa Sommeren og August Maaned er begyndt«. ) 
Den her nævnte rette Tid for Besejlingen af denne Kyst blev ikke iagttaget 
af Davip DANELL paa hans Rejse 1652. Ekspeditionen, udrustedes af Generaltold- 
forvalter Henrik Miller, som af Kong Frederik III havde faaet Bevilling til at 
lade Grønland opsøge og besejle. Danell fulgte den samme Vej som Jacob All- 
day, idet han gik Nord om Island og fik det høje Land ved Angmagssalik i Sigte. 
Han angav nøjagtige Breddebestemmelser af sit Skibs Plads, hvorfra han paa 
60 til 80 km Afstand pejlede Fjældene, og han sejlede tæt ind ved de vestligere 
liggende Øer; men då Rejsen blev foretaget i Begyndelsen, af Juni Maaned, hin- 
drede Drivisen ham i at gøre Landgang. Ved Navnet »Kong Friderichs Capo, 
som er det øfuerste lannd eller øfuerste øe effter derris tyche paa det sted«, har 
Danell mulig kun villet benævne det yderste høje Land, han saa, men da det 
efter Beretningen skal ligge paa omtrent 651/,° Bredde, og paa et noget senere 
tegnet Kort ligger ved Kystens Omdrejning, maa det antages, at det er det meget 
kendelige Fjæld Kalerajuek paa Kulusuk Øen, hvis sydligste Pynt er Kap Dan, 
som Danell har opkaldt efter Kongen. 
Først hundrede Aar senere, da Vestkysten var blevet koloniseret, hører vi 
atter noget om denne Kyststrækning, og denne Gang var det gennem Beboerne 
fra Østkysten. 
PEDER OLSEN WALLØE bragte paa sin bekendte Baadrejse til Grønlands Øst- 
kyst 1751—1753 de første sikre Efterretninger om denne Kyst og dens Beboere. 
Han traf sammen med flere Østlændinge, af hvilke nogle havde boet i Sermilik 
i Angmagssalik Distrikt, og af disse indhentede han meget udførlige Oplysninger 
saavel om Landet som om Folkene og deres Levevis. Om de første Østlændinge 
han traf sammen med sagde han: »Nogle af disse saakaldte Innuktoromarsut 
eller Menneske-Ædere besøgte mig idag — — — men de syntes dog ey saa Bar- 
bareske eller farlige, som man havde udraabt dem fore«. 
Walløe fortæller om Folkenes Udseende, Sprog, Klædedragt og Redskaber, 
Telte og Baade. »Man havde derovre ikke set Folk, der lignede os, ey heller store 
eller andre Huse end den Slags, deres Landsmænd bygger«. 
