109 



på våtskeutgjutningen i tarmen, med undantag för ett fall 

 (Försök VII, sennainfusion i tjocktarmen, der en temli- 

 gen betydande utgjutning inträdde). Hvarpå detta afvi- 

 kande förhållande i nämnda fall berodde, kan jag icke af- 

 göra. Den skäligen obetydande tryckstegring som före- 

 kom i några försök vid början af desamma (Försöken X, 

 XIV, XVI) är icke en verklig sådan, utan beroende 

 derpå att en viss tid åtgått innan de mobila delarna af rör- 

 ledningen och således äfven vätskepelaren i manometern 

 hunnit försätta sig i jämnvigtsläge. Deremot finner man i 

 flere försök mot slutet af desamma en sänkning af tryc- 

 ket utvisande att en resorption af den använda vätskan egt 

 rum. En förökning af peristaltiken har jag ansett mig kunna 

 konstatera i Försöken VII (Infus senna? i tjocktarm), XII, 

 XIII och XV (Calomel i tunn- och tjocktarm samt ricinolja 

 i tjocktarm). I försöken VIII (infus rhei i tunntarm) och XIV 

 (ricinolja i tunntarm) var förökningen tvifvelaktig, i alla öfriga 

 försök fick jag ej någon inverkan af de använda ämnena 

 på peristaltiken. 



Rörande en annan grupp af ämnen, hufvudsakligen, mät- 

 tade lösningar af vissa salter och sockerarter, (jag gjorde 

 sockerarterna till föremål för undersökning emedan de an- 

 ses hafva afförande verkan och i detta syfte användas isyn- 

 nerhet i barnpraktiken) har jag vidare utfört följande försök : 



Försök XVIII. 



Den 3 Juni 1889. Kanin af 1070 grams vigt. Mättad 

 lösning af magnesiumsulfat i en tunntarmslinga och mano- 

 metern. 



Anmärkningar. 



l.o' „ 140 Vätska uttappas ur rörledningen 



Efter rörens återförening står mano- 

 metern på 45 mm. 

 — 12' „ 70 Djuret dör kl. 1.13'. 



