243 



ifrån asken genom tjerde dimension, i hvilken Siade hade 

 förmågan att öfverföra den. Att ett bedrägeri kunnat begås, 

 ansåg Zöllner liksom de öfriga närvarande för omöjligt. 



Den som intresserar sig för att sätta sig in i de intryck, som 

 ett med Euclidisk rymduppfattning begåfvadt väsende skulle 

 få i en sferisk eller pseudosferisk rymd, vill jag anbefalla att 

 studera ett arbete af Helmholtz: „Ueber die Thatsachen, die 

 der Geometrie zu Grunde liegen". 



Lobatscheffsky* 's och Riemanns undersökningar hafva 

 äfven framkallat ett lifligt meningsutbyte emellan filosofer 

 och matematiker om axiomens betydelse. Den uppfattnin- 

 gen, att ett axiom skulle uttala ett faktum som vi omedel- 

 bart kunna åskåda, är icke mer den allmänna. Professor 

 Klein, den som måhända sjelf mest skrifvit öfver den Icke- 

 Euclidiska geometrin och fullkomligt känner hela den hithö- 

 rande litteraturen, säger att axiomet uttalar en fordran att 

 det, som onoggrant föresväfvar oss i vår uppfattning, skall 

 vara exakt riktigt. Riemann åter anser axiomen vara hy- 

 poteser, som uttala vår uppfattning af naturen. Till denna 

 åsikt ville jag närmast ansluta mig. 



Äfven Lobutschejfsky ansåg axiomet som en hypotes 

 och hans största förtjenst måste anses ligga deri, att han, 

 ehuru utsatt för samtidens smälek, haft mod att bryta med 

 en åskådning, som gjort sig gällande i öfver 2000 år. Han 

 har med rätta blifvit kallad för geometrins Copenricus, han 

 har löst oss från en fördom och proklamerat den tankens 

 frihet, utan hvilken den vetenskapliga forskningen ej kan 

 leda till nya resultat. 



