﻿OM HAFSBRYOZOERNAS UTVECKLING OCH FETTKROPPAR. 13 
	

skarpare begränsar sig från den öfriga fettkroppsmassan. Sam- 
	
 mansättningen af denna nya kropp, homogen som den är, såvidt 
	
 jag kunnat urskilja, synes häntyda på en sammansmältning af en 
	
 del utaf fettkroppsmassan på detta ställe. Den första förändring, 
	
 som iakttagits på densamma, är en intryckning på dess midt, 
	
 kring hvilken kanterna svälla upp. Dessa kanter äro första 
	
 anlaget till tentakelkransen, och tentaklerna bildas under kan- 
	
 ternas uppsvallning genom inskärningar på tvären, som afdela 
	
 kanterna till en aflång ring af trubbiga upphöjningar. Antalet 
	
 af tentakelanlag förökas genom inskjutande af nya upphöjningar 
	
 mellan de första. Så hafva de under olika utvecklingsstadier 
	
 kunnat räknas till 6, 10 och 12, hvilket senare antal af tentakler 
	
 tillhör de fullvuxa djuren (tafl. 3, fig. 4). Vid samma tid, då 
	
 tentaklerna först framträda, böijar ventrikeln (tafl. 2, fig. 11, v) 
	
 bildas såsom en ihålighet i den lägre delen af den ljusa kroppen. 
	
 Denne har hittills legat fri uti fettkroppsmassan utan nåfjot tydligt 
	
 sammanhang med knoppens mantel; men när nu tentaklerna börja 
	
 förlänga sig, synes ofvanom dem ett klart rum, hvilket från fett- 
	
 kroppsmassan afskiljes af en hinna, som nedåt växer fast vid ten- 
	
 taklernas bas och uppåt sträcker sig i en spets mot öfre delen af 
	
 knoppen, följande denne i dess tillväxt. Det är den blifvande ten- 
	

o 
	

takelslidan (tafl. 2, figg. 9, 10 uch 13). At motsatt hall mot denna 
	
 differentierar sig på samma sätt ur fettkroppsmassan den sträng, 
	
 som synes förena digestiouskanalen med djurhusets bas och fått 
	
 namn af funiculus (tafl. 2, figg. 9 och 13 och tafl. 3, fig. 4, f). 
	

Likasom ventrikeln uppstod såsom en ihålighet, så uppstår 
	
 också pharynx (tafl. 2, fig. 11, p) uiellan denna och tentakel- 
	
 kransen. På sidan oin dessa visar sig en uppsvallning, som lika- 
	
 ledes urholkas och slutligen från den öfriga delen af anlaget till 
	
 näriugskanalen afsöndrar sig till en ihålig kropp af oval form 
	
 (tafl. 2, fig. 11, r), hvars ena ända fortsattes i ventrikelns paren- 
	
 chym, under det den andra ligger upp vid tentaklernas bas. Så 
	
 uppstår rectalutvidgningen. De trenne nu nämnda kaviteterna 
	
 förenas på det sätt, att ventrikeln uppåt förlänger sig i två gre- 
	
 nar, af hvilka den ene möter en motsvarande förlängning från 
	

