﻿6 F. A. SMITT. 
	

litet afskuret stycke leinnar de mest olika utvecklingsstadier. Hela 
	
 denna rand är också att betrakta såsom en koloniens knopp, en 
	
 samhioppy som genom klyfning afsöndrar sig och utvecklas till 
	
 serskilta djurhus. Den är en utbredd uppsvallning längs randen 
	
 af hela kolonien och består af fettkroppar '), inneslutne inom en 
	
 hinna. Vi må väl redan här anse dess innehåll såsom fettkroppar, 
	
 då vi ej finna någon skillnad mellan dem och de små lösa. starkt 
	
 ljusbrytande korn och blåsor, som simma i de färdiga djurhusens 
	
 kroppskavitet, och hvilka, som vi längre fram skola se, äfven 
	
 kunna tjena till att reproducera samma organer, som nybildas 
	
 i de knoppar, vi här hafva för ögonen. 
	

Samknoppen utbreder sig mer och mer. Dess klyfning vi- 
	
 sar sig först såsom veck af dess hinna, emellan hvilkas båda 
	
 blad bildas en till utseendet hornartad, genombruten mellanvägg. 
	
 Så uppstå, genom dessa vertikala, nästan parallela klyfnings- 
	
 plan, de första anlagen till de blifvande djurhusraderna, ställda 
	
 i radiär riktning ifrån koloniens centrum. Samknoppen har så- 
	
 ledes nu blifvit delad uti bredvid hvarandra liggande, tillplattade 
	
 rör. När den härefter följande utvecklingen till organer i de 
	
 blifvande djurhusens inre genom en knoppning inåt tagit sin 
	
 början vid rörens bas, sönderdela sig dessa hvar för sig genom 
	
 tvärväggar, som uppstå på samma sätt som de förut nämnda 
	
 längsväggarne till de nu grundlagda djurhusen. 
	

I hvart och ett af dessa börjar knoppningen inåt såsom en 
	
 uppsvallning vid djurhusets bas (fig. 3). Den är en samling af 
	
 ljusa blåsor, innesluten inom en hinna, hvilken utbreder sig åt 
	
 sidorna och der tyckes fortsättas uti djurhusets membran, den 
	
 blifvande manteln (endocysten). 
	

') Vi bibehålla här, enligt Hexle (se nedan) benämningen fettkroppar såsom 
	
 mera allmängiltig för dessa bildningar i kroppsvätskan hos de lägre djmen; 
	
 men påminna härvid, att de hos högre djur närmast motsvara lymf kropparne, 
	
 hvilkas namn af åtskilliga författare blifvit dem tilldeladt, och att de af 
	
 "Williams (se nedan), som noggrannast athandlat dem, blifvit kallade »fioating 
	
 cells». 
	

