66 
Av de ovan använda termerna hava litoral, sublitoral och elitoral 
införts av KJELLMAN (1877 s. 57); termen supralitoral hade redan 
lidigare använts av LORENZ (1863 s. 193), och termen epilitoral ny- 
skapas av SERNANDER (1917 s. 88). Termerna hava ursprungligen 
använts som adjektiv i förening med ordet region (»Gebiet>, >Re- 
gion»), men av SERNANDER användas de även som substantiv (jfr. 
SERNANDER 1917 s. 123). 
Vad som i föreliggande uppsats 1 första hand skall bi föremål 
för diskussion är gränsen för litoralregionen dels uppåt, dels nedåt. 
I sin ursprungliga definition på denna region säger KJELLMAN (1877 
s. 57): »Das litorale Gebiet macht den Teil des Meerbodens aus; 
welcher bei der Ebbe während Zeiten der Springflut entblösst wird, 
und folglich zwischen der obersten Flutgrenze und der untersten 
Ebbgrenze liegt». Gränserna äro således definierade rent fysikaliskt, 
och endast en faktor har tagits i betraktande, nämligen högvatten- 
resp. lågvattenlinjens läge. Senare algologer hava ej alltid varit 
fullt nöjda med dessa gränslinjer. Så har nedre gränsen ofta flyttats 
något uppåt, nämligen till övre ebbgränsen, d. v. s. till lågvatten- 
linjen vid dödtid, under det övre gränsen 1 regel förlagts dit, där 
algvegetationen har sin övre gräns, vare sig denna sammanfaller 
med, går över eller under högvattenlinjen vid springtid. 
Algologerna hava i allmänhet visat en viss motvilja mot att för 
algvegetationens vidkommande erkänna en supralitoral region. Detta 
har helt säkert stått i samband med en känsla av att algvegetatio- 
nen ändå är något särskilt för sig, vare sig den slutar omedelbart 
under högvattenlinjen, vid denna linje, eller av vågskvalp pressas 
upp något ovan densamma. SERNANDER delar ej denna algologernas 
motvilja mot en supralitoral region och sätter därför litoralregionens 
övre gräns till den normala högvattenlinjen, oberoende av vegeta- 
tionens beskaffenhet över och under densamma. Detta kan beteck- 
nas som en återgång till KJELLMANS ursprungliga, rent fysikaliska 
begränsning av litoralregionen. TI begränsningen av litoralregionen 
uppåt till den linje, där algvegetationen över huvud taget börjar, 
ligger ett, låt vara ej i ord uttryckt, erkännande av att högvatten- 
linjen ej är ensam ansvarig för förloppet av den linje, ovan vilken 
inga alger längre kunna uppträda formationsbildande. 
Algvegetationens övre gräns bestämmes visserligen i första Hand 
av högvattenlinjens läge, men som modifierande faktorer uppträda 
dels vågorna, dels den av en allt för kraftig solbelysning betingade 
uttorkningen. Vågor och solbelysning inverka på den normala hög- 
