cata, Sphacelaria radicans (alla enstaka). På 100 em:s djup 
började Furcellaria fastigiata med Trailliella intricata upp- 
träda. 
125—150 cm övergång mellan Fucus serralus- och Furcellaria fastigiata- 
associationerna. Den senare associationen med Corallina 
officinalis, Chondrus erispus, Ahnfeltia plicata och Phyllophora 
membranifolia (alla enstaka); som epifyt uppträdde en riklig 
mängd Trailliella intricata. 
200 + sandbotten med Zostera. 
De båda ovannämnda profilerna utvaldes särskilt med hänsyn 
till frågan om solbelysningens inverkan på algvegetationens övre 
gräns. Växtlokalerna lågo väl skyddade för starkare vågskvalp, och 
den ringa inverkan, som svagare vågor utöva på vegetationens övre 
gräns, kan i båda fallen anses lika. I den mot norr exponerade 
profilen gingo algerna upp till 10 cm ovan medelvattenlinjen, i den 
mot söder exponerade däremot ej längre upp än till omkring 153 
em under denna linje. Här finnes således en differens på ej mindre 
än 25 cm, och denna förorsakas av den uttorkning, som en direkt 
solbelysning åstadkommer på det blottlagda algtäcket. 
Av särskilt intresse är även, att Fucus spiralis- och Fucus vesicu- 
losus-associationerna saknas i den starkt solbelysta profilen. Asco- 
phyllum-associationens övre gräns ligger i den mot norr exponerade 
profilen på 10 cm:s djup, i den mot söder exponerade däremot på 
15 em:s djup. Denna association har således nedtryckts 5 cm. 
Fucus serratus-associationen börjar i båda profilerna på 40 cem:s 
djup, och har således ej rönt något inflytande av olikheten i sol- 
belysningen, något som står i samband med att denna association 
under normala sommarförhållanden ej blottlägges. 
Verrucaria maura-associationens nedre gräns ligger i den solbe- 
lysta profilen lägre än i den ej solbelysta: Den var i den senare 
profilen betydligt kraftigare utbildad än i den förra. 
I den mot norr exponerade profilen var klipphällens lutnings- 
vinkel omkring 45”, och läget var således sådant, att den kunde 
träffas av solstrålarna, men under en så sned vinkel, att deras för- 
måga att verka utltorkande på en blottlagd algvegetation var syn- 
nerligen liten. Men under varma sommardagar är den blottlagda 
algvegetationen även på sådana lokaler, som äro exponerade mot 
norr, lätt utsatt för uttorkning, om ej något tillfälligt skydd mot 
avdunstningen finnes. Finnes däremot ett sådant tillfälligt skydd, 
kan algvegetationens övre gräns pressas något uppåt; den högsta 
alggräns, som jag uppmätt på för vinden skyddade ställen, låg 15 
