113 
långa blad (fig. D, vilka efter torkning upptaga en bredd av 23 cm. Re- 
lationen mellan längden av det nästan trådfina bladskaftet och dess bruna 
basaldel är i medeltal 9,35 :1,2, mellan bladskaftets och skivans längd 
25:1 samt mellan skivans längd och bredd 3)5:2,5. Bladskivan, vars 
färg är renare grön än hos 4. Ruta muraria, avsmalnar hastigt mot 
spetsen och är till följd härav synnerligen kort i förhållande till bredden. 
Den är till omkretsen brett rombisk—äggrunt triangulär samt dubbelt 
pardelad med enstaka tertiära flikar. Primärsegmenten, det terminala 
inberäknat, äro till antalet vanligen 5, samtliga skaftade. Toppsegmentet 
har en lång, smalt vigglik basalflik, mindre ofta därjämte 1—2 korta sido- 
flikar. Av de två följande primärsegmenten är det övre helt och det nedre 
från inre sidan försett med en smal, nästan jämbred basalflik. De två neder- 
sta ävenledes alternerande primärsegmenten äro korta och breda, av samma 
form som bladskivan och uppdelade i 3 sekundärsegment, av vilka topp- 
segmentet har en i regel inåt utgående basalflik, de övriga äro hela, eller 
äger på kraftigt utvecklade blad det nedersta primärsegmentets inre se- 
kundärsegment en smalt vigglik basalflik. Sekundärsegmenten, intill 13 
mm långa, äro i likhet med det primära toppsegmentet från en smal, 
utdragen bas kilformigt vidgade till en bredd av 3—4, sällan inemot 5 
mm. Samtliga slutsegment äro helbräddade med undantag av den främre 
tvärhuggna—avrundade delen, som är kamlikt sågad med långa, skarpt 
spetsade tänder. Sori, 2—5 på flertalet av slutsegmenten, täckas av långa, 
jämbreda, i den fria kanten nästan helbräddade— naggsågade indusier, 
som ha en bredd nästan svarande mot avståndet mellan nerverna. Spo- 
rangierna utvecklas ej i det antal, att de såsom hos stamarterna täcka 
segmentets hela undersida, och de i dem alstrade sporerna äro till största 
del missfärgade och ofullständigt utbildade. De till utveckling komna 
äro äggformiga, brungula med glesa, låga exosporlister, förenade genom 
fina, anastomoserande grenar 
Hybriden intar till det yttre en tydligt intermediär ställning till stam- 
arterna, varvid jag beträffande ÅA. septentrionale särskilt tänker på den 
kraftigare utvecklade bladform, om vilken tidigare erinrats. Den avviker 
från 4Å. Ruta muraria-varieteten, som den vid första påseendet med sina 
relativt breda slutsegment mest liknar, genom längre och smalare blad- 
skaft, kortare, mindre rikt uppdelad skiva, vigglika, ej rombiska slut- 
segment och spetsiga, ej avrundade—tvära eller urnupna sågtänder samt 
indusiets nästan helbräddade, ej tandade—sargade kant. AA. germanicum, 
med vilken den förväxlats, har en smal, långsträckt bladskiva samt ett 
relativt kort, vanligen ända till mitten brunfärgat bladskaft med väsent- 
ligt avvikande anatomisk byggnad, som redan makroskopiskt ger sig till- 
känna vid längdklyfning av den brunfärgade skaftdelen, som saknar den 
för 4. Rula muraria och hybriden utmärkande, svarta sklerenkympelare, 
vilken från buksidan täcker kärlknippet. 
H. V. Rosendahl. 
Svensk Botanisk Tidskrift 1918. 5 
