116 
Gyrophora ceylindrica (n:r 551) är insamlad dels på Mösseberg, dels på 
Alleberg; exemplaren från den förstnämnda fyndorten växte på sol- och 
vindöppen lokalitet och äro att hänföra till f. tornata (Ach) Th. Fr, 
de från den senare åter härstamma från en beskuggad plats och torde 
närmast vara att räkna till f. fimbriata Ach. 
N:r 552 är den av TH. M. FnRrIgES i »Lichenographia scandinavica> 
(s. 17) omnämnda forma »nonnihil recedens (ramulis vulgo sorediato- 
pulverulentis) ; den står i flera avseenden mitt emellan huvudformen av 
Usnea florida och dess var. hirta. De utdelade exemplaren äro från 
Ronneby i Blekinge och insamlade av redaktör ERIK P. VRANG. Variec- 
teten är mycket vanlig, särskilt på björk, i nordöstra Skåne och för öv- 
rigt åtminstone upp till Uppland. Hos exemplaren från mellersta Sverige 
stöter färgen mera i gult än hos de sydsvenska; de överensstämma så- 
ledes bättre än dessa med den av J. HARMAND i »Lichens de Francc> 
lämnade beskrivningen. Apothecier hava anträffats såväl i Skåne som i 
Södermanland och Stockholms-trakten. 
Parmelia fraudans (n:r 556) och P. exasperalula (n:r 558), som båda äro 
fertila, hava insamlats i Piteå-trakten och meddelats av kandidat ERIK 
MARKLUND. 
Leptogium pusillum (n:r 569), från Billingen i Västergötland och insam- 
lad av redaktör ERIK P. VRANG, överensstämmer fullständigt med original- 
exemplaren, som härstamma från Slottsbacken vid Uppsala. TI torrt till- 
stånd erinrar arten om en Lecidea av undersläktet Biatora ; till följd av 
sin litenhet har den blivit föga beaktad i vårt land, varför dess utbred- 
ning är ofullständigt känd. 
Scutula epiblastematica (n:r 590), från St. Malm i Södermanland, är pa- 
rasit på Pelligera-arter och saknar egna gonidier. Den är således icke 
någon lav men överensstämmer till apotheciets byggnad mycket nära med 
Catillaria (Biatorina); då dessutom lavparasiterna samlas och studeras 
huvudsakligen av lichenologer, har jag ansett den böra medtagas. 
Catillaria bahusiensis (n:r 574) är i fråga om utbredningen en av de 
märkligaste svenska lavarna, enär den synes vara endemisk vid Sveriges 
västkust (Bohuslän—Kullaberg). Emellertid är den icke inskränkt till 
själva kustområdet; redaktör ERIK P. VRANG har funnit den så långt 
inne i landet som vid Floby ej långt från Falköping, där den dock upp- 
träder i en något avvikande form. Exemplar från denna fyndort hoppas 
jag bliva i tillfälle att snart utdela. De nu utdelade äro från FiSke- 
bäckskils-trakten. 
Lecidea brachyspora (n:r 598) är insamlad vid Storlien i Jämtland. De 
utdelade exemplaren utmärka sig genom synnerligen svagt utvecklad bål 
och erinra i detta avseende om var. diducens (Nyl) av LDL. auriculata 
TRNSET: 
Buellia coniopta (n:r 617) härstammar från den redan i Bot. Notiser 1895, 
s. 212 omnämnda fyndorten vid Stenshuvud i Skåne, där den uppträder 
på klippor och block nere vid Östersjön, huvudsakligen överst i storm- 
bältet. I Bohuslän har jag senare anträffat den även vid Kristinebergs 
zoologiska station. När jag år 1895 beskrev arten som ny för Sverige, 
förbisåg jag, att H. A. WEDDELL redan 1875 hänfört den till släktet 
