118 
Species valde insignis, habitu Calillarie Griffilhii (J.E. Sm) persimilis: 
a Bilimbia effusa Auersw., quacum quoad apotlhecia plana et paraphyses 
facile liberas, capitatas congruit, jam apotheciis pallidis et sporis multo 
ninoribus differt. 
12, Buellia subtenebrosa n. sp. 
Crusta crassiuscula, obscure cinerascens v. cinereo-fuscescens, verrucosa 
r. verrucoso-areolata, verrucis tumidis, 0,5—1 mm latis, rugosis, opacis, 
nypothallo atro, neque KOH neque hypochlor. caleico neque his reagen- 
tiis unitis reagens, hyphis medullaribus J coerulescentibus. Apothecia 
verrucis thalli adpressa, circiter 0,5 mm, rarius usque 1 mm lata, pri- 
mum plana et margine tenui, paullulum tantum prominente munita, dein 
convexula v. convexa, margine excluso, nigra, opaca, szepe conferta v- 
prolifera et composita. Thecium circiter 100 u altum, superne nigri- 
cans Vv. olivaceo-nigricans, hypothecio crasso fusconigricanti impositum, 
J coerulescens, KOH superne rosco-violascens. Paraphyses simplices v. 
apicibus nonnihil ramos2, graciles, gelatinam copiosam percurrentes, api- 
cibus neque capitataze neque distincte clavatze (HNO, et J tractate septat:e. 
Asci clavati v. subceylindrici. Spore 8:ne, dyblaste, ellipsoidex, medio 
seepe nonnihil constrictae, (12—) 14—17 19) ww: long, (6)5—) dör dö 
w cerasse, utroque apice rotundatze, pariete crasso (Xequaliter incrassato,, 
halone nullo involutze. (Spermogonia frustra queesita. 
Uppland: Värmdön, in rupibus granitoideis subapricis ad Trollsjön 
prope Hasseludden. 
Obiter inspecta Lecidew tenebrose Flot. v. LD. fuscocineree Nyl. persi- 
milis, quamobrem facile preetervisa. MNulli generis speciei mihi vise 
arctius affinis nisi forte Buellie atrate (Sm.) Mudd, abs qua tamen jam 
thalli indole et apotheciis minoribus recedit. Lecidea (Buellia) moriop- 
soides Wainio, mihi tantum e descriptione nota, thallo pallidiore, apo 
theciis majoribus et sporis minoribus differre videtur. 
13. Blastenia lamprocheila (DC.) Arn. i Skåne samt på Gottland 
och Öland. 
Under exkursioner i nordöstra Skåne sommaren 1916 anträffade 
jag på gruskalkstycken i en stengärdsgård strax söder om Oppmanna 
kyrka en liten lav, som jag vid okulär besiktning höll för en magert 
utvecklad, något avvikande Caloplaca pyracea. Apothecierna äro något 
mörkare än hos denna art, när den uppträder på aspbark, nästan rost- 
färgade med tunnare, ljusare, till sist nästan helt och hållet förträngd 
kant. En mikroskopisk undersökning visade emellertid, att här före- 
ligger en helt annan art. Sporerna äro nämligen ej typiskt placodio- 
morfa (»polärt tvårummiga»); mellanväggen är visserligen ganska tjock, 
dock ej på långt när upptagande tredjedelen av sporens längd, men 
»isthmus» saknas fullständigt. I viss mån bilda de en övergång mellan 
den sportyp, som utmärker Caloplaca pyracea, C. aurantiaca, C. cesiorufa 
m. fl. (undersl. Eucaloplaca), och den, som förekommer hos C. luteoalba 
