Några märkliga växtfynd på Tiveden. 
»Semper aliquid novi e Vestrogothia...» Detta vid åtskilliga tillfällen» 
erterade” uttryck av ELIAS FrIES (Bot. Notiser; 1843, s: 147), väl i 
främsta rummet avseende de för svenska floran då nya, i Västergötland 
upptäckta växterna Orobanche Cirsii och Iris sibirica, synes icke med 
åren hava förlorat sin tillämplighet utan fastmer kunna gälla fortfarande. 
Härmed må anföras några exempel till bestyrkande härav. 
Under sommaren 1916 gjordes av läroverksadjunkten ALFR. STALIN i 
Skara, känd såsom varm naturskyddsvän och sedan många år en intres- 
serad och grundlig kännare av provinsens flora, ett par synnerligen an- 
märkningsvärda fynd av växter, vilka såvitt jag vet aldrig förut iakttagits 
i Västergötland Av dessa anträffades den ena å Tiveden och befanns 
vara den lika sällsynta som underbara orkidéen £pipogum aphyllum Gmel , 
vilken en gång av sin svenske upptäckare betecknades som »nobilissima 
et rarissima Flor&e nostre civis.. Upptäckten skedde i början av augusti 
under en botanisk exkursion på kronoparken Skagersholm i Finnerödja 
socken å södra Tiveden. Undertecknad, som vid denna tid uppehöll 
mig i det närbelägna Hova, blev genom välvilligt meddelande från upp- 
täckaren satt i tillfälle att i hans sällskap några dagar senare besöka 
växtstället. Detta utgjordes av en barrskogsomgiven, sluttande ängsbacke 
(ett närmare angivande av platsens läge torde av lätt begripliga skäl åt- 
minstone f. n. vara mindre lämpligt. För några tiotal år sedan har 
sluttningen varit bevuxen med lövträd, som dock sedermera till största 
delen avverkats, och i vilkas ställe en myckenhet buskar tillhörande 
varjehanda trädslag efter hand inkommit. Under en lind av ganska 
måttliga dimensioner, från vars allra nedersta stamparti en mängd skott 
alstrat ett skuggivande snår av unga, buskformiga lindar, anträffades vid 
vårt besök d. 6 augusti tio stycken blommande Epipogum-stjälkar, alla 
av ett friskt och kraftigt utseende. Några av dessa voro fullt 25 cm 
höga, de övriga obetydligt kortare. Fem av dem bildade en klunga och 
stodo så tätt tillsammans, att stjälkarna nästan berörde varandra; de 
övriga förekommo strödda på varierande avstånd intill 30—40 cm där- 
ifrån. Blommorna, som hade en svag men behaglig doft, växlade hos 
de olika exemplaren till antalet. Tvenne stjälkar buro endast 2 blommor, 
fyra hade vardera 3 och de övriga ståtade med 4 blommor. Alla blom- 
morna voro till färgen som vanligt gulvita med rader av purpurröda 
prickar å läpp och sporre. 
I det omedelbara grannskapet av Epipogum saknades såväl barrträd 
som de vanliga skogsmossorna av släktet Hypnum. I stället växte där 
förutom diverse lövträd såsom asp, sälg och hassel, en hel del örter och 
ris. Av dylika antecknades: 
Lactuca muralis, Melampyrum silvalicum, Veronica Chamcedrys, Vaccin- 
ium vilis idea, Myrtillus nigra, Pyrola secunda, Anemone Hepatica, Actea 
spicata, Viola Riviniana, Geranium silvaticum, G. Robertianum, Rubus 
ideus, R. saxatilis, Orobus tuberosus, Vicia silvatica, Luzula pilosa, Carex 
digitata, Aira flexuosa, Melica nutans, Calamagrostis arundinacea och 
Pleris aquilina. 
