126 
hos bladen i skottets övre del spetsiga, om Sorbus Aucuparia erinrande 
ändfliken' samt slutligen genom buskens hela habitus avviker den högst 
betydligt från SS. fennica. Nämnas bör, att båda stamarterna — såväl 
Sorbus suecica som S. Aucuparia äro helt vanliga i dessa trakter. 
Någon så fullt otvetydig hybrid mellan rönn och oxel är väl ej an- 
träffad i vårt land sedan lektor JoH. ERIKSONS vackra fynd på Wämö i 
Blekinge år 1900. Den av mig i Undenäs uti Västergötland funna Sorbus 
Aucuparia X.S. suecica. (Sv. Bot. Tidskr. 1916, s:1165) är utan ansrapa 
ojämförligt svagare samt till sina rent hybrida karaktärer mycket under- 
lägsen denna från Finnerödja. 
Ett tredje, högst märkligt växtfynd i samma trakt gjordes i juni förli- 
det år av STALIN och undertecknad ej långt från Finnerödja järnvägssta- 
tion, nämligen en helt liten buske av den veterligen ännu aldrig i Väster- 
götland eller över huvud inom Götaland (om icke möjligen i Dalsland? 
funna Salix lapponum. Exemplaret, som ej mätte mer än 32 centimeter 
i höjd och vid anträffandet uppbar fem bladbärande skott utan hängen, 
växte i yttersta kanten av en körväg, som utgår från stationsområdet och 
i fortsättningen följer östra sidan av det strax norr om stationen belägna 
stora kärret OKvarndammen>», även benämnt »Kokärret»). Trots sina oan- 
senliga dimensioner hade busken ett fullkomligt typiskt utseende. Lik- 
som ofta hos unga kvistar av S. lapponum var även i detta fall stam- 
mens bark av en karakteristiskt gulaktig färg, och de helbräddade, 
spetsade bladen hade undersidan nästan lika tjockt vitluden som hos 
trots någon fjällform. 
Oaktat allt sökande i den omgivande trakten kunde intet ytterligare 
exemplar av denna art upptäckas. 
Till förklaring av denna lika oväntade som intressanta förekomst här 
av Salix lapponum har man väl att räkna med endast tvenne möjligheter: 
antingen en fröspridning från någon lokal i norr och i så fall på mycket 
stort avstånd (de närmaste kända fyndorterna för S. lapponum i Värm- 
land och Närike äro belagna c:ar 10: mil harifrån) eller ockfattstrolka 
fyndet som relikt. För det senare alternativet talar grannskapet av det 
närbelägna, rätt ansenliga kärret, i vilket flera i dessa trakter sällsynta 
nordliga relikter — sådana som t. ex. Juncus stygius och Carex livida — 
ännu förefinnas, och där alla förutsättningar ur edafisk synpunkt för 
denna Salix-arts trevnad borde vara för handen. Mycket möjligt är, att 
detta kärr förr haft något större utbredning och fordom erbjudit nyss- 
nämnda växter bättre levnadsförhållanden än nu. Att inga ytterligare 
rester av S. lapponum anträffades kan väl tänkas bero därpå, att förut 
existerande buskar dött ut av någon särskild anledning, t. ex. blivit för- 
störda vid framdragandet av den ovan omtalta körvägen, som enligt 
uppgift anlades för 16 år sedan. 
Som växtstället syntes oss alltför riskabelt med hänsyn till den lilla 
buskens fortsatta tillvaro, flyttades densamma redan följande dag ett 
stycke bort till en tryggare plats, varest den vid ett förnyat besök halv- 
annan månad senare synbarligen befann sig i högönsklig välmåga. 
J. 4. O. Skårman. 
