135 
till sjunkna landbryggor som förklaringsgrund. Tack vare honom fick 
den gamla Atlantissagan nytt intresse. Även den lärde jesuiten JosÉ DE 
Acosta hyllade åsikten om en gång existerande landförbindelser mellan 
nya och gamla världen. Men ZaARATES teori om en invandring över 
Atlantis vill han ej vara med på. BUFFON har inlagt stora förtjänster 
om biogeografien. Han bröt med den seglivade föreställningen, att alla 
högre djur hade från Asien utbrett sig över jorden — under oöverskåd- 
liga tider voro ju Ararat och syndafloden de fixa punkterna i all naiv 
djurgeografi. BUFFON påpekade circumpolariteten hos djuren; han påvi- 
sade även förekomsten av vikarierande arter. Vid skildringen av LInNEÉs 
insats på detta forskningsområde framhäver förf., att vår berömde lands- 
man måste betraktas som växtgeografiens egentlige grundläggare. Bland 
hans förtjänster är också den att ha gjort uppmärksam på den diskonti- 
nuerliga utbredningen av de alpina växterna. För botanister är helt 
naturligt avsnittet om LINNÉ av ett särskilt intresse. Av den omständig- 
heten, att docenten VON HOFSTEN är zoolog, skall man emellertid icke 
dra slutsatsen, att han övervägande hämtar sitt bevismaterial från djur- 
världen. Han har ägnat växtgeografien ett omsorgsfullt studium och 
anför en mängd botaniska fakta. Därför bör hans värdefulla utredning 
läsas av såväl zoologer som botanister. 
Undersökningen av diskontinuitetsproblemet går vidare. Gången mar- 
keras av namnen ZIMMERMANN, HUMBOLDT, WAHLENBERG, AGASSIZ, LYELL, 
HÖRBES, HOOKER, DE CANDOLLE, DARWIN, WALLACE 0. a. Det låter sig 
icke göra att på detta ställe dröja vid förf:s redogörelse för vart och ett 
av dessa namn och den forskaregärning, de representera. Man måste 
läsa hans egen framställning; må man i synnerhet lägga märke till den 
vackra hyllning han ägnar EvwWarp ForBeEs. Utmärkt klargörande är 
förf:s skildring av biogeografiens ställning kring mitten av förra århundra- 
det. AGaAssiz kan gälla som försvarare av de gamla åsikterna, enligt 
vilka de djupare orsakerna till utbredningsförekomsten äro oåtkomliga 
för all förklaring; det är ej något att bry huvudet med, frågan är olös- 
lig. Men så kom descendensläran, och alla dogmer föllo till marken 
inför dess förkunnelse, att utbredningen är produkten av en utveckling. 
Sedan dess har den genetiska biogeografien varit allenarådande. 
I slutorden framkastar förf. en bekymrad undran, som han ger föl- 
jande formulering: »Indem ich diese Schilderung aus der Geschichte der 
Biogeographie abschliesse, muss ich mich mit einer gewissen Beklemmung 
fragen, ob ich etwas Besseres zustande gebracht habe, als eine lästige 
Menge von Tatsachen zu sammeln — das gewöhnliche Los des Spezial- 
forschers, der sich in der Geschichtssechreibung versuchen will. Ich habe 
ein buntes Spiel von Ansichten und Ideen aus verschiedenen Forschungs- 
zweigen zusammengetragen und aufgereiht; habe ich den historisehen 
Zusammenhang anzudeulten vermocht, wird jemand aus meiner Erzählung 
einigen Gewinn ziehen können?» Envar, som läser docenten VON HOoF- 
STENS avhandling, är i tillfälle att tillbakavisa det berättigade i denna 
undran. Det har lyckats förf. att på ett förträffligt sätt belysa det histo- 
riska sammanhanget mellan de olika skedena i det biogeografiska diskon- 
tinuitetsproblemet. Hans skarpa och kritiska blick har skyddat honom 
