136 
för alt fastna i oväsentligheter. Han har fått fram de stora linjerna i 
problemets historia. Det gör, att man har god och varaktig behållning 
av ett studium av hans arbete. Det borde läsas av varje biologiskt 
intresserad. 
Robert Larsson. 
J. FRÖDIN, Studier över skogsgränserna i norra delen av Dulee 
Lappmark = Lunds Univ. Arsskr. N: FF Avd: 20 BOrSEne 
225 USP 
Ovanstående avhandling är resultatet av fältstudier under somrarna 
1910—1915. Förf. publicerar ett stort antal observationer över björkskogs- 
och barrskogsgränsernas nivåförhäållanden. De värden, som här angivas, 
avse den s. k. övre skogsgränsen, som erhålles genom att man endast 
tar hänsyn till skogsgränsens högsta punkter på varje fjällsluttning eller 
dalsida. 
Inom det behandlade området har förf. urskilt 3—4 från nordost till 
sydväst förlöpande zoner. I den östligaste av dessa (de isolerade låg- 
fjällens zon) ligger björkskogsgränsen på synnerligen låg nivå; från 3535 
—540 m öÖö. h. stiger den långsamt c:a 100 m till gränsen mot det sam- 
manhängande lågfjällsområdet, som utgör den väster därom belägna zonen. 
I denna senare är den övre björkskogsgränsens medelnivå 694 m ö. h. 
Vid övergången till den därpå följande högfjällszonen stiger denna nivå 
ytterligare 10 m och håller sig på samma nivå — c:a 705 m — genom 
hela högfjällszonen. I den västliga fjällzonen (som bl. a. skiljer sig från 
den föregående därigenom, att inga andra än subalpina skogar finnas 
sjunker skogsgränsnivån åler mer än 100 m (till 580 m ö. h'), för att 
slutligen vid det norska kustbältet gå ned till 370 åa 400 m. Björkskogs- 
gränsens nivå stiger alltså från östra och inre Lappland in mot högfjällen 
— i samma riktning som landets allmänna medelnivå. Vidare gör sig 
en sänkning av denna gräns gällande mot väster — oavsett höjdförhål- 
landena. 
Förf. diskuterar utförligt orsakerna till denna björkskogsgränsens nivå- 
variation och kommer därvid till följande resultat, som till stor del 
grunda sig på experimentella undersökningar i naturen. Den övre björk- 
skogsgränsens stigning från öster inåt högfjällen beror på ett därstädes 
gynnsammare lokalklimat. På de isolerade lågfjällen är nämligen denna 
gräns belägen på vindöppna lokaler, men den åtnjuter inemot högfjällen 
ett alltmera växande vindskydd. Detta resulterar i en lokalt högre luft- 
temperatur i högfjällsområdena; på sådana ställen blir också skillnaden 
mellan växtens egen och luftens temperatur större än på de vindöppna 
lågfjällen. (Genom termoelektriska undersökningar har förf. konstaterat, 
att ett solbelyst björkskott på varma dagar och vid vindstilla blev 5,1" 
varmare än luften i skuggan, under det att vid en vindstyrka av 3,5 m 
i sekunden medeldifferensen blev 2,4? — alltså 2,7? mindre än vid lugnt 
