174 
För att närmare belysa detta vill jag först lämna en beskrivning 
på vegetationens utseende på fjällheden och i den närmast denna 
liggande björkskogen samt därmed sammanhängande fenomen inom 
det av FRÖDIN karterade området. De vanligaste hedtyperna på 
fjällheden torde vara Empelrum-hedar och Betula nana-hedar. Dess- 
utom förekomma på topparna av alla små kullar Diapensia- och 
Azalea-hedar. Hela fjällheden ger intryck av att vara utsatt för 
starka vindar. Karakteristisk är vidare den rikliga förekomsten av 
busk- och spaljärformig björk på fjällheden.!? Dessa uppträda dock 
ej slumpvis här och där utan alltid på ost- eller sydostsluttningarna 
av småkullarna. Under en vandring över fjällslätten i slutet av 
augusti, då stark sydostlig storm rådde, fäste jag mig särskilt vid 
alt en mängd Betula nana-buskar av vinden restes rakt upp. En 
närmare undersökning visade, att de spaljärformiga Betula nana- 
individen ofta voro sträckta i riktning från nordväst mot sydost 
med fästpunkten i nordväst. Likaså var det påfallande, hurusom 
nere i dalgången de där förekommande tallarna mestadels voro 
ensidigt utbildade, nämligen med kronan i sydostriktningen. Det 
mest slående var dock utseendet av issjöterrasserna. Åt nordväst 
voro dessa fullständigt vegetationslösa långt nere på dalsidan, och 
det nakna gruset framträdde. Stundom funnos dock glesa Juncus 
trifidus-tavor här och där. På ost- och sydostsluttningarna av te- 
rasserna fanns emellertid björkvegetation. Närmast terassernas övre 
kant växte en krans buskformiga björkar med spetsarna ungefär i 
höjd med terassplanet. Längre ned på sluttningarna voro björkarna 
trädformiga, och oftast var skogen tät och vacker (Myrtillus nigra- 
rik mossbjörkskog). Kullfallna björkar syntes här och där, alltid 
liggande i nordväst-sydost-riktning. Att nordvästliga vindar således 
äro förhärskande inom området, torde av det sagda framgå med 
önskvärd tydlighet. 
Det är bekant från skilda delar av Fennoskandia, att Diapensia- 
och Azalea-hedar höra till de alpina växtsamhällen, som bäst ut- 
härda uttorkning (VESTERGREN 1902, Tu. C. E. FRIES 1913, SAMUELS- 
SON 1917). Under vintern är snöskyddet i dessa hedar ytterst obe- 
tydligt, och ofta ligga de fullständigt snöfria (FRIES 1. c.). Rike- 
domen på Diapensia- och Azalea-hedar på fjällheden strax ovan 
skogsgränsen på det av FRÖDIN kartlagda området är som nämnt 
avsevärd. Detta pekar i den bestämda riktningen, att barfläckar 
! FRÖDIN påstår, att björkbuskar helt och hållet saknas, vilket jag ej kan till- 
skriva annat än bristande observationer. 
