175 
här måste existera i stor utsträckning under vintern. Men även 
åtskilliga andra omständigbeter tyda på, alt nordvästliga vinter- 
vindar äro förhärskande på detta område. En blick på den topo- 
grafiska kartan (Generalstabsbladet 13, »Stora Sjöfallet») ger omedel- 
bart vid handen, hurusom Langas och därmed hela dalgången just 
här böjer av i nordvästlig riktning, och då vindarna i fjällen i all- 
mänhet följa dalgångarnas riktning, är det självfallet, att här an- 
tingen sydost- eller nordvästvindar måste dominera. Att de för- 
härskande och starkaste vintervindarna i norra Lappland äro de 
| 
Fig. 2. Ängsbjörkskog, som tungformigt skjuter upp i fjällregionen, Saltoluokte. 
I förgrunden fjällhed. Bilden tagen mot ONO. — Efter J. FRÖDIN. 
ran nordväst, ar ett kant faktum (jfr BENOUIST 1916) CS: 29): 
Men även på vegetationens utseende kan man tydligt se, huru de 
vinterliga nordvästvindarna inverka. På de björkar, som stå jäm- 
förelsevis fria och utsatta för vindarna, äro skotten på nordväst- 
sidan i allmänhet döda, under det att på den motsatta sidan endast 
ett fålal torra kvistar kan upptäckas. Detsamma är förhållandet 
med björkbuskarna. Björkarna bli därigenom på blåsiga ställen 
mer eller mindre ensidigt utbildade (jfr FRÖDIN 1. c., tavl. II, här 
återgiven i fig. 2.). Särskilt på de små björkindividen kunde 
man se, huru de avdöda kvistarna liksom avfilats, sannolikt av 
