är här utbildad som Myrlillus nigra-tik björkskog. Runt om på 
fjällslätten voro de vanliga rishedarna förhärskande. Den Myrtillus- 
rika björkskogen fordrar för sin tillvaro ett gott snöskydd och ut- 
smälter på våren avsevärt senare än t. ex. Empelrum-heden. 
Längre upp på fjällheden har Ausutsjokk skurit sig en ganska 
djup ravin. I det skyddade läge, som där gives, gå spridda björk- 
dungar upp till över .700 m samt enstaka träd ända till 725 m, 
under det att den högsta fliken av björkskogen på det av FRÖDIN 
kartlagda området ej når högre än c:a 670 m. 
Förekomsten av högtgående björkskogsflikar längs upp efter bäc- 
karna och i raviner vill FRÖDIN över huvud taget tillmäta stor princi- 
piell betydelse. Han förklarar dem genom det faktum, att markfuktig- 
heten där är större än på omgivande skoglösa partier. Även lokal- 
klimatiska faktorer, särskilt vindar (sommarvindar!) och temperatur- 
förhållanden, anser FRÖDIN bidraga till, att skogen på detta sält 
skjuter upp i flikar. Att så skulle vara fallet är emellertid ytterst 
osannolikt. Något belägg för att temperaturförhållandena skulle 
variera i så hög grad, som det är nödvändigt, för att de skulle ha 
denna stora effekt, har FRÖDIN icke lämnat. Å andra sidan är det 
ju knappast troligt, att isotermerna på en fjällsluttning skulle i 
detalj följa alla de oregelbundna bukter och krökar, skogsgräns-: 
linjen gör. 
HAMBERG. (1915) har fäst uppmärksamheten på de topografiska 
förhållandenas inverkan på skogsgränsens utbildning. I synnerhet 
där bäckfåror uppträda i skogsgränszonen, bruka skogklädda och 
skoglösa partier allmänt omväxla. Att märka är, att det inga- 
lunda är generellt, vilket FRÖDIN synes vilja göra gällande, att 
skogen går högre i raviner och bäckdalar än i omgivningen. Detta 
inträffar endast i sådana fall som det här särskilt behandlade. I 
högfjällen är det vanligast, att skog saknas i bottnen på de djupare 
ravinerna, under det att den förekommer på åsarna mellan och 
sluttningarna mot ravinernas botten. På särskilt höga och således 
exponerade åsar kan skogen stundom saknas, och vanligen finnes 
då ett bälte björkbuskar just på övergången mellan sluttningen och 
åsens plana yta. I ravinens botten utgöres vegetationen av ängs- 
videsnår eller ängar. Ända långt nere i regio subalpina kunna dessa 
förhållanden inträffa. 
Vad som förorsakar saknaden av björkskog i ravinernas botten, 
kan enligt min mening icke vara något annat än den här länge 
kvarliggande snön (jfr SERNANDER 1905). Denna utgör nämligen ett 
Svensk Botanisk Tidskrift 1918. 12 
