188 
Att resultatet ej blir” bättre, beror antagligen på att frekvens- 
skalan är för liten eller rättare sagt för liten, då man använder sig 
av den RAUNKMER'ska metoden. De sällsyntare arterna få ett otill- 
börligt stort inflytande på resultatet jämfört med de allmänna ar- 
ternas inflytande. 
Jag vill här sammanfatta resultatet av mina undersökningar. 
1. Även inom homogena och relativt stora områden är grund- 
floran liten. 
2. Formationens konstitutionskurva företer ej några lagbundna 
ändringar. Dock äger inom Ålands-områdets kurva en jämn 
nedgång med frekvensgraden rum. 
3. Den absoluta stegringen av artantalet inom varje frekvensgrupp 
kan beräknas. 
4. -Stegringen från enhetsområdet till det dubbla, från det dubbla 
till det tredubbla etc. kan beräknas. 
5. Man har rätt att anse ett sammansatt område likvärdigt med 
ett enkelt av samma storlek. 
6. På grund av ovan angivna regler kan man beräkna den minsta 
yta på vilken ett visst antal arter skall förekomma. 
7. Det är antagligt att inom likartade och homogena områden samma 
individantal förekommer på ytenheten. 
Som emellertid av denna undersökning framgår behöves ett oer- 
hört stort material, för att några användbara värden skola erhållas. 
Jag hoppas att i sommar bli i tillfälle att i stor skala få fortsätta 
mina undersökningar från föregående år och därigenom erhålla ett 
rikhaltigt och dugligt material. 
LITTERATURFÖRTECKNING. 
JACCARD, P., Gesetze der Pflanzenverteilung in der alpinen Region. — 
Flora, Bd;: 90, 1902. 
—2— Nouvelles recherches sur la distribution florale. — 
Bull. soc. Vaudoise Sci. Nat., 44, Lausanne 1908. 
LAGERBERG, T., Markflorans analys på objektiv grund. — Medd. fr. 
Statens Skogsförsöksanstalt, 11, Stockholm 1914. 
PALMGREN, A., Studier över lövängsområdena på Aland. — Acta Soc. 
pro Fauna et Flora Fennica, 42, Helsingfors 1915—1917. 
RAUNKIZER, C., Formationsunderseggelser og Formationsstatistik. — 
Bot. Tidsskr., 30, Köbenhavn 1909. 
