241 
Petasites spurius L. Anträffades i september 1916 på grusstranden söder 
om Fröbygårda, Vickleby s:n, norr om den nordligaste avlopps- 
kanalen. Den är ännu steril. Förliden sommar kunde ett 50-tal blad 
räknas. 
Carduus nutans L. Förutom på de gamla lokalerna i Repplinge s:n, 
varest den synes tilltaga år från år, har jag sett den i Långlöts s:n: 
Åstad, 1908; Algutsrums s:n: Hönstorp, 1916; Högsrums s:n: Nyttorp 
1916; Torslunda s:n: Färjestaden, 1915. Samtliga lokaler äro lands- 
vägskanter. 
Särskilt anmärkningsvärda äro fynden av Crambe maritlina, Lathyrus 
ma rilimus och Petasites spurius. Fyndorterna äro belägna på den högsta, 
recenta strandvallen, mellan epimarinen och supralitoralen (SERNAN- 
DER 1. c.), på sandiga och grusiga partier av södra Kalmarsundsstranden. 
Med all säkerhet ha vi här att göra med helt nyligen inkomna arter. 
Spridningsenheterna äro ju i hög grad anpassade till spridning med 
havsdriften, och lätt nog kan invandringen till Ölandskusten ha försig- 
gått från lokalerna för dessa arter i södra och sydöstra Sverige. Att 
denna invandring ägt rum först nu och ungefär samtidigt för alla ar- 
terna är ej uteslutande ett slumpens verk. De strandpartier, där de 
anträffats, ha nämligen under de senaste 10—20 åren varit skyddade för 
betning och upptrampning av kreaturen därigenom, att strandvallarna 
ovanför planterats med tall, och de ifrågavarande delarna av stranden 
fördenskull avstängts genom inhägnader. 
R. Sterner. 
Nyhet för Sveriges flora. 
Sommaren 1907 hade jag lyckan att på Öland göra ett särdeles an- 
märkningsvärt växtfynd. 
Jag vistades då i Kastlösa på sydvästra delen av ön. Socknen är en 
av de bördigaste, så att till och med den väldiga kalkheden Södra Al- 
varet bär spår därav, i det att dess Kastlösaområde har att uppvisa 
tvenne oaser, de något bebyggda alvarlundarna Stora Dalby och Lunda. 
»Lundarna» utgöras dock rätteligen av ett par på moräner liggande träd- 
och buskrika lövängar. Den södra av dem är Lunda. 
Därinvid, i den brutna övergångsterrängen till det egentliga och stäpp- 
lika alvaret, var det jag den 3 augusti fann Ågrimonia pilosa Ledeb. 
Arten skiljer sig från 4A. Eupatoria genom rombiskt-lancettlika små- 
blad, vilkas kilformigt avsmalnande bas har hela kanter. Vidare äro 
bladen undertill gröna och endast håriga på nerverna, under hösten bli 
de vanligen rödanlupna. Blommorna äro mindre. Frukterna äro före 
mognaden upprättstående, först vid mognaden bli de nedböjda; alla taggar 
äro då tätt sammanslutna över frukten. 
Svensk Botanisk Tidskrift 1918. 16 
