Våra lavar äro i fråga om sin utbredning synnerligen ofullständigt 
kända. Att detta skall gälla skorplavarna, ligger i sakens natur, då de 
i allmänhet icke uppmärksammas och insamlas annat än av de få spe- 
ciella lichenologerna och ofta ej kunna säkert bestämmas utan mikro- 
skopisk undersökning. Men samma är också förhållandet med de flesta 
busk- och bladlavarna, som dock i flertalet fall icke för sin bestäm- 
ning fordra andra hjälpmedel än fanerogamerna. Förmodade rariteter 
kunna de facto vara skäligen vanliga, och detta torde vara fallet med 
Gyrophora discolor. Få, om ej ens något, fjäll i vårt land äro så ofta 
besökta av botanister som Åreskutan. Var och en, som varit uppe på 
Skutan, känner också helt säkert den branta bergvägg, Svartberget, som 
reser sig bakom Mörvikshummeln. Och där alldeles invid botanister- 
nas allfarsväg anträffade jag förliden sommar nämnda Gyrophora, som 
för så kort tid sedan var en novitet för den svenska floran. 
24. Biatorella simplex (Dav) Br. & Bostr. var. herpes (Norm. 
i Jämtland. 
På block vid foten av en av de branta, mot söder vettande klipp- 
väggarna mellan Storlien och Skurdalsporten samlade jag sommaren 1914 
en liten lav, som länge trotsade mina bestämningsförsök. Bål saknas 
nästan helt och hållet, d. v. s. den är dold i substratet, och apothe- 
cierna, som endast äro omkring 0,25 mm breda, erinra om en verru- 
cariacé men öppna sig icke genom en rund por, utan oregelbundet 
sprickformigt eller strålformigt. Sporsäckarna innehålla talrika små 
sporer. 
Vid ett besök i Uppsala Botaniska Museum fann jag slutligen, att här 
förelåg den av J. M. NORMAN nära Börselv i Porsanger insamlade och 
i Botaniska Notiser 1872 (s. 34) beskrivna Sarcogyne urceolata Anzi var. 
herpes, som i korthet omnämnes i TH. M. FRrRIES' »Lichenographia scan- 
dinavica» (s. 408). Huruvida den verkligen är att betrakta som en starkt 
förkrympt form av Biatorella simplex, som FRIES förmenar, må lämnas 
därhän. Jag har sällan haft tillfälle att se denna art i naturen och 
därför ej kunnat bilda mig någon föreställning om dess variationsför- 
måga. Någon typisk Bialtorella simplex fanns ej på fyndorten, och över- 
huvud har jag ej lyckats anträffa den på de på lavar så utomordentligt 
rika höjderna kring Skurdalsporten. 
25. Lecidea assimilata Nyl. forma aberrans Th. Fr. i Jämtland. 
I »Lichenographia scandinavica» (s. 523) beskriver Th. M. FRIES en form 
av Lecidea assimilata Nyl., som han anträffat »ad saxa humida umbrosa”> 
på Flöjfjället vid Tromsö. Förutom genom tjockare, mera grynig bål 
— något som kan tänkas bero på substratet — skiljer den sig från den 
på mossa eller naken jord växande huvudformen därigenom, att hypo- 
theciet stöter i violett och ej förändrar färg vid behandling med kalilut, 
under det att theciets övre, mörkblå del då antager en vackert violett 
