266 
kunnat haft en mera allmän betydelse av snärjiga och vassa 2törnen och 
tistlar». Den av araberna som kus kända växten är Carthamus glaucus 
v. syriacus, som om sommaren växer så tätt på stubbåkrarna, att den snär- 
jiga mattan av dessa tistlar måste slås av med käppar och brännas, innan 
den arabiske bonden med sin primitiva plog kan börja plöja. Arabernas 
durdr är Centauwrea pallescens, i södra delarna av Palestina känd under 
namnet morer; även detta ogräs bortrensas från åkrarna och brännes. 
Kristtörnet sökes bland flera arter av Palestinas tornbärande växter. 
Som det äkta kristtörnet nämnes oftast Zizyphus Spina Christi, arabernas 
sidr. Denna uppfattning delade LINNÉ, när han satte namn på de av 
HaASsSELQUIST insamlade växterna. En svårighet är emellertid, att sidr- 
trädet förekommer blott enstaka i trakten av Jerusalem och har sitt egent- 
liga hemvist i Jordandalen, där det frodas med sådan yppighet, att det 
ofta för tanken till törnena, som växte upp och förkvävde säden i Jesu 
liknelse. På gården till »Vita fädernas» kloster vid den gamla Betesda- 
dammen i Jerusalem står en buske med långa, av skarpa törnen rikligen 
smyckade vidjor, som av flera författare utpekats som törnekronans buske. 
Dess latinska namn är Lycium ewropeum. Utmed murar och stenar växer 
denna buske här och var i Jerusalems omnejd. Kanske är dock det äkta 
kristtörnet något annat. Färdas man genom den judiska landsbygden synes 
en grå färgton vila över de skoglösa bergen, vilka blott här och var äga en 
buske eller ett mindre träd och därför erhålla sin prägel av de låga; snär- 
jiga och stingande stånden av Poteriwm spinosum, som uppe i bergsbygden 
är nästan det enda risbränslet. Stora fång av växten hopsamlas av kvin- 
norna och bäras hem till byarna för att torkas och sedan användas som 
bränsle. "Troligen var denna buske även i gamla tider på detta sätt an- 
vänd som bränsle och sannolikt fanns även i den gamla romerska borgen 
Antonia vid tempelplatsens nordvästra hörn och i Herodespalatset, lands- 
hövdingens residens, ett dylikt bränsleförråd. Kanske det var av dessa, 
som torra ytterligt stingande kvistar, som de romerska knektarna vredo 
samman törnekronan för den dömdes huvud. De behövde då ej söka länge 
efter kristtörnet utan togo det, där det låg närmast till hands i bränsle- 
förrådet. , 
När arlaregnet i Palestina fallit efter de långa, regnlösa sommarmåna- 
derna och mjukat upp den hårda jordskorpan, spira Colchicwm-arterna upp 
ur den ännu nakna myllan, av araberna kallade »troll-lyktor». Många mena, 
att Höga Visans ord »Jag är ett blomster på Saron, en lilja i dalen» avse 
dessa vackra tidlösor. Andra åter anse dem syfta på Urginea maritima, 
som strax före arlaregnets fall med sina av små vita kalkar sirade blom- 
stänglar pryder de avbrända bergens sluttningar. Även Asphodelus micro- 
carpus skulle kunna höra till de här åsyftade växterna. >»Liljan i dalen» 
fattas av katolikerna som den vita liljan, Liltwm candidum, men troligare 
är, att det hebreiska namnet betecknar en stor, färgrik blomma i allmänhet, 
som lätt faller i ögonen. Troligen äro bergspredikans liljor på samma sätt 
att fatta ej som liljearter i botanisk bemärkelse utan som stora och färg- 
rika blommor i allmänhet. Det hebreiska schoschanna liksom det grekiska 
krinon skulle då äga sin motsvarighet i det nutida arabiska hanun. En 
art, som här alldeles särskilt kommer i fråga, är den vackra, röda sippan 
