276 
som helst axiomaliskt värde åt densamma såsom klimatindikator, 
torde vara uppenbart för varje läsare av denna uppsats. Lika litet 
har detta förut varit fallet. I den övre skogsgränsen har jag blott 
sett ett medel alt överallt på fjällen finna med varandra likvärdiga 
och direkt jämförbara punkter; att man nämligen icke utan vidare 
kan jämföra med varandra vilka punkter som hälst i den empi- 
riska skogsgränsen är självklart, ty i så fall bleve jämförelsen mången 
gång illusorisk. Man tänke sig blott, att en punkt, som notoriskt 
är påverkad av länge kvarliggande snö, stenras, snöskred och dylikt, 
utvaldes inom ett område för alt sammanställas med en punkt i 
skogsgränsen i en annan trakt, där ingen dylik ogynnsam ekologisk 
faktor gjorde sig gällande. Alt detta vore meningslöstinses omedel- 
bart. Däremot giver den övre skogsgränsen på ett fullt objektivt 
och förutsättningslöst sätt ett medel i handen till att anställa jäm- 
förelser, fastställa olikheter och analysera orsakerna till de funna 
olikheterna. Med andra ord, vad som enligt min mening bör un- 
dersökas och förklaras, är skogsgränsens höjdläge på varje särskild 
punkt. Detta kan blott ske på så sätt, att å ena sidan den övre 
skogsgränsens höjdläge fastställes och förklaras, och å den andra, 
att de lokala variationerna hos den empiriska gränsen registreras 
och förklaras. Då detta är gjort, är den i naturen föreliggande 
skogsgränsen undersökt och förklarad. 
Mitt tillvägagångssätt under mina fältarbeten har alltid varit att 
på ett objektivt empiriskt sätt uppmäta den i naturen givna skogs- 
gränsen och inregistrera densamma. Ingen som hälst teoretisk 
förutsättning har fått influera på mätningarna: dessas mål har 
alltid varit att rätt och slätt fastställa, var skogsgränsen ligger. 
Jämsides med mätningarna har jag annoterat, i vad mån den er- 
hållna siffran har påverkats av lokala ogynnsamma edafiska fak- 
torer, d. v. s. populärt sagt, huruvida skogsgränsen på observations- 
platsen varit lokalt nedpressad eller ej (jfr Tu. C. E. Fries 1913, 
sid. 160). De punkter, på vilka ingen lokal nedpressning kunnat 
konstateras, har jag ansett markera den övre skogsgränsens höjd 
på respektive ställen. På grundvalen av ett mycket stort antal 
dylika mätningar och i övrigt på anteckningar beträffande skogsgrän- 
sernas höjdvariationer har jag konstruerat min skogsisohypskarta över 
Torne Lappmark och finska Enontekis; en liknande karta, konstruerad 
på alldeles samma sätt, äger jag numera även från Tromsö amt. 
Dessa kartor avse rätt och slätt att visa den övre skogsgränsens 
höjdläge inom dessa trakter. De göra anspråk på detta, vilket 
