282 
det av SAMUELSSON i hans Dalaavhandling företrädda arbetssättet 
med hänsyn till skogsgränsproblemet är synnerligen farligt. Han 
utgår ej från de i naturen direkt givna fakta vid anställandet av 
sina observalioner, utan bygger sitt primärmaterial på den teoretiska 
spekulationens lösa grund. Följden härav har också visat sig: hans 
höjdgränsmätningar över den klimatiska trädgränsen hava visat sig 
vara mer eller mindre illusoriska. Den övre gränsen för trädformig 
björk står nämligen säkert ej i någon direkt relation till juli- 
augusti-lemperaluren; den är i stället sannolikt väsentligen beroende 
av vegatationsperiodens längd (jfr nedan). Förklaringen till, 
all SAMUELSSON sett sig nödsakad att beträda en så riskabel väg, 
som han gjort, är sannolikt den, att skogsgränserna inom hans 
undersökningsområde äro mycket diffusa och  tilltrasslade till 
följd bl. a. av stor marktorka och flack och för vindexposition 
för björken ogynnsamma omständigheter. Att erhålla annat än 
relativt intetsägande minimisiffror för den övre skogsgränsen hade 
sannolikt under den tid, SAMUELSSON kunnat offra på natur- 
undersökningarna, varit ogörligt; det kan till och med bända, att det 
för närvarande är omöjligt att företaga någon detaljerad utredning av 
skogsgränsförhållandena inom vissa delar av Dalarna. Under så- 
dana omständigheter har SAMUELSSON selt sig i behov av en troll- 
stav för att få vattnet att rinna fram ur hälleberget. Han hade 
gjort bältre i att bygga sina undersökningar på en objektiv grund, 
och i att tills vidare nöja sig med mindre omfattande men i 
stället desto säkrare resultat. Längre än till ett klargörande av de 
allmänna lagarna för skogsgränsernas höjdlägen torde det nämligen 
för närvarande vara svårt att komma inom Dalarnas fjälltrakter med 
deras synbarligen mycket diffusa och suddiga skogsgränser. 
FRÖDIN (1917) har för fältundersökningarna accepterat den övre 
skogsgränsen som utgångspunkt för sina mätningar. Mellan honom 
och mig förefinnes sålunda ingen principiell olikhet i arbetssättet. 
För att vinna större överskådlighet sammanfattar FRÖDIN sina mät- 
ningar av den övre skogsgränsen i medeltalssiffror, först för varje 
fjäll, därpå för större områden. För mig hava omräkningar till 
medeltalssiffror varit onödiga, ty genom uppdragandet av skogsiso- 
hypser på kartan har jag vunnit större överskådlighet, än vad me- 
deltal skulle kunnat giva, samlidigt som jag ej behövt införa någon 
som hälst generalisering, varigenom intressanta detaljer lätt kunnat 
gå förlorade. Ur rent terminologisk synpunkt har emellertid FRÖDIN 
i silt sista arbete (1918, sid. 72; ej 1916) råkat sammanblanda tven- 
