284 
markerna skulle väl alltså rätteligen böra betraktas såsom rent 
stepparlade bildningar. Några bindande bevis för denna djärva 
och det må väl kunna sägas — rätt osannolika teori hava ej 
presterats. Vissa av de av FRÖDIN anförda skälen överensstämma 
ej med verkligheten (jfr TENGWALL 1918). En för bedömandet av 
de ekologiska betingelserna på lågfjällen synnerligen viktig om- 
ständighet är den, att FRÖDIN inom Lule Lappmark ej funnit ett 
enda lågfjäll med lägre skogsgräns än minst 600 m ö. h., under 
det att samtliga lågfjäll tillhörande den nordligaste lågfjällsgruppen 
inom Karesuando socken ha skogsgränserna belägna vid en nivå, 
som föga överstiger 500 m ö. h. Inom denna del av Karesuando 
socken finnes intet berg, som höjer sig över 500-m-nivån, vilket 
ej är skoglöst på loppen, under det att inom Lule Lappmarks låg- 
fjällszon intet berg med kal hjässa synes existera, vilket ej når en 
minimihöjd av 600 m ö. h. FRÖDINS steppteori läcker ej detta 
förhållande, vilket däremot ur allmän klimatisk synpunkt är fullt 
förståeligt. Konstruerar man nämligen upp isotermerna — bäst är 
då att hänföra dem till 400-m-planet, då blott obetydliga korrek- 
tioner äro av nöden — finner man en slående överensstämmelse 
mellan skogsgränsernas höjder inom de olika lågfjällsgrupperna och 
värmeförhållandena. 550-m- och 600-m-isohypsernas upphörande 
inom Torne Lappmark blir härigenom begripligt. — Även den om- 
ständigheten, att fullständigt typiska lågfjäll med identiskt lika eko- 
logiska förutsättningar för sommartorka som på de östliga låg- 
fjällen i Lappland även uppträda flerstädes inom fjällkedjans om- 
råde, utan att någon nedpressning av skogsgränsen av denna orsak 
är påvisbar, talar bestämt mot FRÖDINS teori. Såsom synnerligen 
typiska lågfjäll, belägna inom de sammanhängande högfjällens 
zon, må Saarivuobmefjällen norr om Leinavandet i Norge an- 
föras. 
Det är emellertid ej min avsikt att här ingå på en detaljerad 
granskning av de slutsatser, FRÖDIN gjort i sitt arbete från Lule 
Lappmark; en dylik kommer att inflyta i min under utarbetning 
varande avhandling över mina instrumentella undersökningar över 
temperaturförbållandena 1 skogsgränserna. Där kommer även en 
sammanställning av samtliga nya observationer, som jag gjort under 
mina resor i fjällen under åren 1913—1918, att inflyta. Vad jag 
här antydningsvis framkastat såsom ej överensstämmande med 
FRÖDINS åsikter angående skogsgränserna är huvudsakligen av 
negativ natur. I mitt kommande arbete hoppas jag dessutom kunna 
