295 
på naken jord i en bergspringa på sydsidan av den första forsen 
från fallet räknat. Någon uppgift om dess förekomst nedom träd- 
gränsen i Norrland föreligger icke förut. Uppe på fjällen finns den 
mångenstädes, om ock i allmänhet ganska sparsamt, och bäst trivs 
den i nordsluttningar på ganska fuktiga ståndorter. Polyblastia 
theleodes insamlades på en brant, av nedsipprande vatten fuktad 
kalkvägg på nordsidan av fallet. Dess flesta fyndorter i Jämtland 
och Härjedalen ligga ovan trädgränsen, men den synes icke vara 
en så utpräglad alpin lav som de båda andra, utan går utmed 
bäckarna ett stycke ned i skogsregionen. I fråga om utbredning 
och förekomstsätt närmar den sig en grupp, till vilken jag strax 
återkommer. Lecanora rhypariza, vilken insamlats vid Ristafallet 
av E. ÄLMQUIST, men som jag icke återfunnit, är i motsats till 
Pertusaria oculata och Rhexophiale, så långt min erfarenhet sträcker 
sig, en utpräglad sydbergslav. Såsom sådan uppträder den på 
Svartberget på Åreskutan, på Täljstensberget vid Handöl, mellan 
Skurdalshöjden och Skurdalsporten nära Storlien och på Stenfjället. 
Flera av Ristafallets intressantaste lavar såsom Acarospora badio- 
fusca (Nyl.) Th. Fr., Ionaspis rhodopis (Sommerf.) Th. Fr., Lecanora 
frustulosa (Dicks.) Ach., L. melanaspis Ach., Polyblastia intercedens 
(Nyl) Th. Fr., P. scotinospora (Nyl.) Hellb., Thelidium methorium 
(NyL) S. Almqu. och Thelopsis melathelia Nyl. tillhöra emellertid 
till sin utbredning en annan grupp och kunna lämpligen betecknas 
som subalpina. De kunna visserligen, åtminstone flera av dem, gå 
upp på fjällen, men oftast uppträda de vid bäckar och på älv- 
stränder i Översta delen av skogen. Det är huvudsakligen nord- 
liga former av detta slag, som förekomma på Vätterns stränder vid 
och söder om Omberg, där alla ovan nämnda med undantag av 
Lecanora melanaspis och Thelidium methorium insamlats (jfr Bot. 
Not. 1892, sid. 130—132). dCaloplaca elegans (Link) Th. Fr., som 
ävenledes uppträder vid Vättern, är i västra Jämtland åtminstone i 
de flesta fall en sydbergslav. 
Huruvida dessa lavutposter äro relikter från elt tidsskede, då den 
alpina eller subalpina floran hade en större och mera samman- 
hängande utbredning än nu, eller om de uppkommit genom recent 
nedvandring, är en fråga, som näppeligen kan för närvarande be- 
svaras, helst som fossila fynd av lavar, som skulle kunna lämna 
någon ledning vid dess bedömande, ej äro kända, och vi faktiskt 
veta synnerligen litet om huru lavar spridas över längre sträckor. 
Man antager ju allmänt, att deras sporer och soredier lätteligen 
