330 
9. Tranlukt är rätt sällsynt. Intet tydligt exempel kan anföras 
från Sverige, förutom väårthältlingen (Nolanea mammosa). 
10." Cossuslukt. Cossus är det latinska släktnamnet å-en fjäril, 
aspfjärilen (C. ligniperda), som i puppstadiet utbreder en veder- 
vardis, sur lukt, erinrande om den av rå träättika. På grund av 
luktöverensstämmelse har vaxskivlingen Hygrophorus cossus fått sitt 
artnamn (svenska namnet: stinkande vaxskivling). 
11. Stinkfly-6bärfis»-Hukt. Även här är fråga om en insekt- 
lukt, dock vida mera känd av allmänheten, än den förutnämnda, 
särskilt från därmed besudlade trädgårdsbär (hallon ete.). Lik- 
nande lukt förmärkes, enligt KROK & ALMQUIST, hos stinkriska 
(Lactarius cimicarius) i färskt tillstånd. För egen del anser jag mig 
hava förnummit denna säregna luktart å ett friskt svampexemplar, 
av dr L. RoOMELL bestämt till bockspindelskivling (Cortinarius tra- 
ganus). 
12. Ammoniaklukt. Fullt tydlig, stickande ammoniakalisk lukt 
tillkommer bl. a. lutvaxskivling (Hygrophorus nitratus) och luthätta 
(Mycena alealina). Om denna sistnämnda svamp och ett par när- 
besläktade arter — den ena bärande det signifikativa namnet M. 
amoniaca — berättar HERRMANN: »Der Geruch dieser kleinen Pilze 
IstöSO, stark, dass man beim Anriechen die Empfindung hat, als 
hielt man eine Flasche mit Ammoniak an die Nase»>. 
13. Jodoformlukt omnämnes ej av HERRMANN eller RICKEN, men 
väl av KROK & ALMQUIST, såsom Oobserverad hos frosthätta (Mycena 
metata), efter svampens torkning, och hos en spindelskivling (Corli- 
narius obtusus), som på grund därav blivit döpt till jodoformspindel- 
skivling. Även en fanerogam, Corrigiola litoralis L. (fam. Caryophylla- 
ceae), är känd för sin exkvisita jodoformlukt. Om faktiskt på- 
visande av den organiska jodföreningen jodoform i det ena eller 
andra av nu nämnda fall föreligger, mig veterligen, till dato ingen 
tUppgut. Att man i havsväxter (t ex. alger) och Havsdjur (t ex. 
antozoér) med lätthet kan påvisa jod och vid bearbetning av dy- 
likt material stundom förmärker lukt av organisk jodförening är 
ju ej att undra på, i betraktande av det omgivande mediets, havs- 
vattnets, notoriska jodhalt. Men väl kan det synas främmande, 
att i våra skogsmarker växande svampar skulle äga jod till sin 
disposition för frambringande av luktande organisk jodförening, enär 
någon jodhalt i dylik jordmån icke är påvisad. Härvidlag må man 
dock betänka, att vissa levande organismer eller delar av desamma 
visa en högt uppdriven förmåga att upptaga, koncentrera och för- 
