J3/ 
Svaret härpå är ganska lätt att finna. Inom flertalet av de större 
släktena utgör från- eller närvaron av lukt respektive viss lukt- 
kvalitet en tills vidare icke umbärlig indelningsgrund, en väsentlig 
faktor i själva examinationsschemat, eller, för att nämna några få 
exempel: inom broskskivlingar, musseroner, riskor, spindelskivlingar, 
taggsvampar och trattskivlingar. I månget fall står, enbart genom 
beaktande av luktkvaliteten, arten klar i samma stund, som man 
har fastställt släktet för den undersökta svampen. Särskilt under- 
lättar behörigt hänsynstagande till lukten igenkännandet av den 
riktiga» (användbara) arten, när fråga är om s. k. dubbelgångare. 
Snöbollscehampinjonens tydligt angenäma (anis- eller bittermandel- 
arlade) doft skyddar oss mot förväxling med den lömska flug- 
svampen och närastående giftiga arter (luktlösa eller med lukt av 
potatis); riddarmusseron (läcker) skiljes från svavelmusseron (oätbar) 
genom mjöl- respektive lysgaslukt o. s. Vv. 
Mäångt och mycket återstår ännu att utreda inom det här av- 
handlade gebietet. Genom denna översikt hoppas författaren hava i 
någon mån kunnat bidraga till att väcka intresse hos våra myko- 
loger för hithörande företeelsers beaktande och fortsatta studium. 
Svensk Botanisk Tidskrift 1915. Pe 
