408 
distans L.,>; C. binervis: J.rE:; Sm, och €-punectata, Gaud., hör somikant 
till de mest kritiska inom ; släktet. Dels äro en del arter, främst C. le- 
pidocarpa och i all synnerhet C. Oederi, mångformiga och därtill i en 
del former mycket avvikande från det, som kan anses representera typen 
för arten, med karaktärer, som låta dem skenbart nära ansluta sig till 
närstående arter. Så skiljer sig exempelvis underarten oedocarpa Ands. 
i extrema exemplar så starkt från den centrala typen för C. Oederi, att 
exempelvis ASCHEKSON och GRAEBNER låtit förleda sig att i sin »Synop- 
sis der milteleuropäischen Flora» upptaga formen såsom underart under 
C. flava. Den sydliga C. lepidocarpa uppträder i Jämtland i en form 
med en:del av de för denna art specifika egenskaperna så modifierade, 
alt grova exemplar bliva förvillande lika C. flava. Då härtill kommer, 
att ståndortens beskaffenhet starkt trycker sin prägel på några bland 
arterna, särskilt på Carex Oederi och kanske i ännu högre grad på C. 
lepidocarpa, varav på bördig, fuktig jord vuxna exemplar ofta förväxlas 
med C. flava, medan åter exemplar, vuxna på torr ståndort, oftast be- 
finnas bestämda som C. Oederi, blir det förklarligt, att felbestämningar 
bliva rätt vanliga, redan då det blott gäller arterna. Än vanligare är 
felbestämning av hybriderna, varav en del kombinationer nära nog regel- 
bundet anträffas på lokaler, där stamarterna förekomma. Endast den 
omständigheten, att formkretsarna C. flava, C. lepidocarpa och C. Oederi 
icke rätt begränsats — bl. a. genom det fullkomligt oriktiga hänförandet 
av, C. ”oedocarpa  Ands., som dock nära ansluter sig till C. Oederi, till 
C. flava, med vilken den strängt taget endast förenar den grova växten 
i förening med en sannolik felbestämning av bastarderna nämnda 
arter emellan kan förklara ASCHERSONS och GRAEBNERS uttalande på 
anfört ställe, det nu åsyftade former övergå i varandra, något som dock 
alls icke är fallet. I förhoppning att därigenom kunna underlätta en 
rätt bestämning av till gruppen Carices fulvellae hörande former och 
hybrider sammanställde undertecknad år 1910 i 10 exemplar en 60 num- 
mer räknande exsickatsamling, vilken under titeln A. PALMGREN: Cari- 
ces fulvellae Fries som gåva utdelades bl. a. till museerna i Hälsingfors, 
Stockholm, Uppsala, Lund, Köpenhamn, Kristiania och Petersburg. Vid 
exsickatets sammanställande har som ögonmärke legat en strävan att av 
de kritiska arterna framlägga exemplar från ståndorter av olika slag, 
delvis (för C. lepidocarpa) av exemplar från samma lokal, men insamlade 
under olika (torra och våta) somrar. Till belysande av bastarderna har 
jag åter sökt överkomma exemplar från lokaler, där helst blott tvenne 
av hithörande arter finnas representerade; detta i syfte att till utgångs- 
punkter vid bastardernas bestämmande erhålla absolut säkra typexem- 
plar. Exsickatet räknar följande former: 
C. lepidocarpa Tausch septentrionalis Palmgr. (N:o 1—13, Aland; N:o 
42—51, Gottland). 
C. lepid. "septentr. var. turgida Palmgr. et Florstr. (N:o 14—16, Åland). 
C. lepid. "septentr. f. Jemtlandica Palmgr. (N:o 52—354, Jämtland). 
C. flava L. (N:o 17—18, Åland; N:r 19, Norge). 
C. flava X lepidocarpa var. turgida (N:o 20—25, Åland). 
"+ CO. flava X Oederi (N:o 26, Åland). l 
