413 
vid hårbeklädnaden, som de här svagt utvecklade haustorierna ej för- 
mått genomtränga, varför de också ganska lält kunde lösgöras. Större 
framgång hade emellertid parasiten haft i sina anfall på tistelns blad. 
De mindre och smalare bladflikarna voro sålunda i ej så få fall ordent- 
ligt omvirade av snärjans trådar, som här synbarligen tagit revanche 
för det föregående nederlaget och skickat kraftiga haustorier in i blad- 
massan på såväl den undre som den övre bladytan. 
Om vådan och risken för vissa växter attråka ut för Cuscula europaea 
vittnade vältaligt vid detta tillfälle en stor, ca. 80 centimeter hög Anthris- 
cus silvestris, som fallit offer för en myckenhet Cuscuta-revor, vilka mass- 
vis snott sig kring densamma. Den var nämligen med alla sina blad 
och grenar ända ned till marken fullständigt död. Att det var parasiten, 
som åstadkommit dödsfallet, syntes framgå därav, alt åtskilliga andra 
lika storvuxna individ: av Anthriscus, vilka växte blott ett eller annat 
steg därifrån, och vilka undgått angrepp från Cuscuta, samtliga voro 
levande och fullt friska. Något liknande har jag iakttagit endast vid 
ett tillfälle ytterligare (d. !9/7 1918), och även då var offret Anthriscus 
silvestris. Möjligen är kanske detta ej så ovanligt, men varken hos 
WiTTRKOCK eller i någon av de senare Cuscuta-uppsatserna finnes något 
exempel anfört på denna parasits förmåga att utsuga och döda sina 
värdar. Att icke alla härvidlag äro lika motståndskraftiga som Urltica 
dioica, vilken trotsande alla massangrepp från Cuscula städse synes reda 
sig. gott, kan väl a priori tagas för avgjort. Generella uttalanden, enligt 
vilka växter, som angripits av Cuscula-arter, kunna tyna bort och dö, 
finnas flerstädes (se t. ex. O. KIRCHNER, »Flora von Stuttgart und Umge- 
bung mit besonderer Beräcksichtigung der pflanzenbiologischen Verhält- 
nisse», sid. 549). 
Från Hova äro tre lokaler kända för Cuscuta europaea, nämligen He- 
derna, Bråta och Bjärke. Vid Hederna sågs Cuscuta den 13 juli 1918, 
likaledes mest å brännässla och humle. Men härförutom befanns den 
pårasitera på bl. a. Myosolis arvensis, Ribes nigrum (i stor utsträckning), 
Ranunculus repens, Festuca elatior, Poa pratensis, Alopecurus pratensis och 
Equisetum arvense. Vid Bråta den 31 juli 1918 hemsökte Cuscuta nästan 
uteslutande Urtica dioica, men anträffades jämväl å Convolvulus sepium. 
Vid Bjärke konstaterades parasiten samma dag — förutom på Urlica 
dioica — å Acer platanoides, Stellaria media och Chenopodium album. 
I Älgarås har Cuscula europaea under en lång följd av år iakttagits. 
vid Segolstorp, varest den ursprungligen varit inskränkt till Urltica dioica. 
Från en närbelägen trädgård har sedermera efter hand bland nässlorna 
inkommit Prunus  Cerasus, huvudsakligen som rotskott, och dessa unga 
telningar har Cuscula jämväl angripit med påtaglig framgång. Under 
trenne somrar (1916—1918) har jag funnit ett stort antal skott av nämnda 
Prunus-art omsnärjda av Cuscuta-revorna, varvid haustorierna företrädes- 
vis hållit sig till de unga kvistarnas stamdelar. Såvitt jag känner, har 
Prunus Cerasus i vårt land ej förut blivit anmärkt bland värdväxterna 
för C. europaea (men väl Prunus spinosa och P. Padus; jfr S. G:son 
BLoMQviIsTt, »Ett bidrag till kännedomen om Cuscuta europaeas värd- 
