416 
relativt skydd. De arter; som på de nu nämnda lokalerna företrädesvis 
hade angripits, voro Åchillea, Cenlaurea, Chrysanthemum, Filipendula 
hexapetala, Galium. verum, Medicago falecata och Plantago lanceolata. 
K. Johansson. 
Tvenne växtfynd på Öland. 
Ständigt bosatt i Ryssland under nära ett kvarts sekel, har jag, på 
grund av min praktiska verksamhet haft ytterst få tillfällen att idka 
botaniska studier , i, Sverige. Först under de två senaste somrarna har 
gag sammanlagt haft sju veckor disponibla, vilken tid jag använt för 
att ägna någon uppmärksamhet åt halvgräsen i trakten kring Borgholm. 
Innan jag nu lämnar den förtjusande ön, som i mycket påminner om 
halvön Krim, såväl till vissa strandpartiers utseende, som till växtlig- 
hetens exotiska prägel och artrikedom, koncentrerad på en ytterst liten 
yta, vill jag meddela ett par rön, som kanske kunna vara av intresse. 
Juncus subnodulosus Schrank [J. obtusifltorus (Ehrh.) Hoff.] har jag fun- 
nit på valtensjuk mark nära Köpinge kyrka. Beståndet är relativt stort, men 
en jämförelsevis vidsträckt yta upptages av sterila stånd. Då denna 
vackra art i flororna endast finnes upptagen för Gottland och Skåne, 
anser jag mig hava påträffat densamma för första gången på Öland. 
Säkerligen är växten spridd genom förmedling av fåglar. 
Carex contigua Hoppe var. sanguinea Lindq. (var. nov). Strån och 
blad slaka, nedliggande, radierande, de förra 70—112 cm långa, de 
senare ca. 1 —3 av strånas längd. Strävheten hos strån och blad, även- 
som slidor oeh ligulx äro såsom hos C. contligua. Bladen äro 2—3 mm 
breda, liksom stråna av mörkgrön färg. 
Rotsystemet är normalt utvecklat, men de svarta fransarna kring strå- 
basen, ävensom stråbasen själv, äro relativt svagt utvecklad. Birötterna 
bilda ett starkt knippe. Deras färg är mörkviolett, vilken färg övergår 
i blodrött, om de i friskt tillstånd dragas mellan fingrarna till bristning. 
Tuvningen är ytterst lös, ca. 5—10 strån i varje tuva. 
Axet är 2—3 cm långt, småaxen närsittande — de nedre något åtskilda. 
Varje småax innehåller 6—38 starkt utvecklade fruktgömmen av mörkgrön 
färg. 
Fruktgömmena utgöras dels av normalt utvecklade, såsom hos C. 
contigua, med en längd av 4—6 mm, dels av onormalt utvecklade, med 
en längd upp till 8 mm och rent kilformigt utseende (möjligen zooce- 
cidier). Alla ax innehålla dock ej fruktgömmen aåv iden senare typen. 
Nöten i de normalt utvecklade fruktgömmena är 2—2,; mm lång, 2,5. 
gång längre än bred, avlångt oval och fertil. 
Honfjällen täcka fruktgömmena till + av deras längd och äro i övre 
delen starkt hinnaktiga med utsträckning av detta fält mot basens sidor. 
Det gröna fältet är reducerat: till en: kilformig fläck vid basen. Dessa 
båda fält skiljas av en mörkviolett strimma. På senare påträffade 
