190 
Till den första typen torde kunna hänföras: Nagellater, planktondiato- 
macéer (Dialomeae centricae), conjugater och chlorophycter, haplobion- 
liska floridéer och phycomyceter. Till den andra typen höra pennata 
diatomacter, diplobiontiska floridéer, phaeophycter, myxomyceter, asco- 
myceter och basidiomyceter (?) samt alla bryophyter, pteridophyter, gym- 
nospermer och angiospermer. En jämförelse gåve vid handen, att över- 
allt, där 1 befruktning motsvarades av flera reduktionsdelningar, där 
hade vi även högre organiserade former och en större formrikedom, 
kort sagt, denna typ vore att betrakta som avgjort högre stående än den 
andra, som vore primitivare. De faktiska förhållandena i naturen be- 
kräftade alltså den framkastade hypotesen, att generationsväxlingens 
och därmed sporofytens uppkomst kunde förklaras biologiskt 
som en för växten fördelaktig organisation för åstadkommande 
av talrika reduktionsdelningar. 
Men huru sedan förklara gamofytens successiva reduktion? Föredraganden 
framkastade den tanken, att detta berodde därpå, att den så småningom 
bleve överflödig, ty dess uppgift vore ju blott att alstra många förök- 
ningskroppar, gameter, alla genetiskt likvärdiga med precis samma kro- 
mosomuppsättning, men detta bleve överflödigt, om bildningen av förök- 
ningskroppar kombinerades ihop med reduktionsdelningen, och de därvid 
bildade haploida förökningskropparna direkt bleve gameter, så som ut- 
vecklingsserien laminariacéer—fucacéer faktiskt visade, att utvecklingen 
försiggått inom phaeophycterna. Samma sak framginge även vid studiet 
av utvecklingsserien pteridofyter—gymnospermer—angiospermer. Gamo- 
fytstadiets bortkastande innebure i hög grad en förenkling och förkort- 
ning av växtens hela utvecklingsförlopp, utan att därigenom antalet be- 
fruktningar bleve förminskat, när i stället reduktionsdelningarna ökats 
och hopkombinerats med förökningskropparna. 
På detta sätt tänkte sig föredraganden, att från generationsväxlingssynpunkt 
sett, de med könsfortplantning försedda växterna i stora drag utvecklats 
från haploida haplobionter (t. ex. Spirogyra-typen) med enbart cytologisk 
generationsväxling eller kärnfasväxling, till haploida och diploida diplo- 
bionter (1. ex. Dictyota-typen) med såväl cytologisk som morfologisk ge- 
nerationsväxling, och därifrån slutligen till diploida haplobionter (t. ex. 
Fucus, Plumbagella m. fl. fanerogamer) ävenledes med enbart cytologisk 
generationsväxling eller kärnfasväxling men utan någon morfologisk gene- 
rationsväxling, som nu alldeles försvunnit. Utvecklingen visade i stort 
sett, att växterna så alt säga övergått från att ursprungligen ha varit 
haploida haplobionter till att bliva diploida haplobionter. Denna ge- 
nerationsväxlingshypotes hade enligt föredraganden den fördelen, att den 
lämnade en generell förklaring till generationsväxlingens uppkomst inom 
alla grupper, oberoende av deras yttre levnadsomständigheter. — Före- 
draget kommer att i utförligare form tryckas i annat sammanhang. 
Kandidat C. G. ALM höll föredrag om Braya glabella i Skandinavien. 
Föredraget kommer att tryckas i Acta Florae Sueciae. 
Den 9. april T9TS5: 
Professor O. JUEL höll föredrag om »FRIES' svampsläkten Hyphelia 
och Öslracoderma.» 
