1907. Xo. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 



ferte ham til at erkjende. at den bestaar af kulstof, kvælstof og vandstof, 

 men ikke indeholder surstof. Han opdagede knaldsølvet 1788, og i 1796 

 imdersjøgte han nærmere svovlvandstofgasen og erkjendte dens sure egen- 

 skaber, men han fandt samtidigt. at den ikke indeholdt surstof, ligesom han 

 overhovedet ikke delte Lavoisiers mening, at surstoffet var den nod- 

 vendige bestanddel af alle syrer. 



Antoine François de Fourcroy, født i Paris 1755, voksede op 

 under fattige og trykkende forhold, studerede medicin og beskjæftigede 

 sig først med anatomiske og naturhistoriske arbeider, men begyndte snart 

 at lægge sig efter kemi, og blev 1784 Macquers efterfølger som pro- 

 fessor, idet han paa grund af sin udmærkede dygtighed som lærer blev 

 foretrukket for Bert ho 11 et, der ogsaa havde meldt sig. Han var 1793 

 medlem af konventet, og senere blev han generaldirektør for den oftent- 

 lige undervisning, i hvilken stilling han med sjelden administrativ og orga- 

 nisatorisk d^-gtighed nedlagde meget arbeide; han døde 1809, samme dag 

 som keiseren havde underskrevet hans udnævnelse til greve. — Foruden 

 fiere betydelige værker, hvoriblandt en meget anseet læreboge, skylder 

 man ham en hel del experimentalundersøgelser om dyriske stoffer, mineral- 

 vande, lægemidler o. m. 



Til de tre nævnte kommer endnu den noget yngre Louis Nicolas 

 Vau quel in, der var født i Normandiet 1763; han kom 1780 til Paris, 

 hvor han snart blev assistent i Fourcroys laboratorium; han blev med- 

 lem af akademiet 1791 og indehavde derefter forskjellige lærerstillinger 

 og offentlige hverv, fra hvilke han tog afsked 1822, men han virkede 

 fremdeles for videnskaben til sin død 1829. — Af Vauquelins mange 

 og yderst omh\'ggeligt udførte undersøgelser er først at nævne hans 

 mineralanalyser, til hvilke han fik materialet af sin kollega ved école des 

 mines, den hoit anseede mineralog og krj-stallograf Haiiy-; disse anal\'ser 

 kan derfor henføres til geometrisk og fysikalsk bestemte substantser, og 

 har forsaavidt mere betydning end flertallet af de ældre og samtidige. 

 Undersøgelsen af mineralerne førte ham til opdagelsen af to n5'-e ele- 



1 Den udUom 17S1 i 2 bind, 1791 i 5 og endelig iSoi i 11 bind, dog under noget 

 forskjellige tiller. 



2 René Just Haiiy (1743 — 1S22), abbé og fra 1S02 professor i mineralogi, gik videre 

 paa den af Rome de I'lsle betraadte vei, og ferte de forskjellige krystalformer til- 

 bage til nogle faa grundformer (molécules intégrantes), af hvilke de forskjellige afledede 

 former kan tænkes opbyggede. Han antog, at enhver forskjel i grundform var betinget 

 af forskjellig kemisk sammensætning, og lagde derfor megen vægt paa mineralernes ke- 

 miske undersøgelse. Af hans skrifter kan mærkes essai d'une théorie sur la structure 

 des cristaux 1784, traité de minéralogie, 4 bind med atlas iSoi, traité de cristallogra- 

 phie, 2 bind med atlas 1S22, 



