IÇOJ. Xo. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. I7 



école des mines, Nicolas Leblanc (1742 — 1806), hvis navn er knyttet til 

 den bekjendte sodaproces^, Antoine Augustin Parmentier (1737 — 

 1813), generalinspektør for Teltapothekerne, der især beskjæftigede sig med 

 studiet af næringsmidler og andre teknisk-økonomiske gjenstande og som 

 navnlig har fortjeneste af potetdyrkningens indførelse, apothekeren Xicolas 

 Deyeux (1745— 1837), der 1793 fremstillede tannin af galæblerne, videre 

 teknologen og politikeren Jean Antoine Chaptal (1756 — 1832), der bl. a. 

 sammen med V^auquelin 1797 godtgjorde, at alkaliet er envæsentlig bestand- 

 del i alun, samt Bertrand Pelletier (1761 — 1797), apotheker i Paris, der bl. a. 

 lærte at fremstille fosforsyrling ved langsom forbrænding af fosfor (178^), 

 opdagede den ikke selvantændelige fosforvandstofgas (1790) samt iagttog 

 dannelsen af klorhydrat, hvis virkelige natur dog først senere blev 

 erkjendt (af Davy i8ro). — Jean Joseph Welter (1763 — 1852), ke- 

 misk fabrikant, fremstillede 1799 ved behandling af silke med salpeter- 

 syre en gul syre, hvis kalisalt forpuffer ved ophedning^; den kaldtes 

 længe amer de Welter, Welters bitter. Han opdagede 18 19 undersvovl- 

 syren, som han undersøgte nærmere i forening med Gay-Lussac; 

 Welter har ogsaa givet sikkerhedsrøret den senere brugelige form, med 

 kugler. 



' I slutningen af det iSde aarh. var der i Frankrige en følelig mangel paa soda. Vel- 

 færdskomitéen henvendte sig 1794 til alle dem, der beskjæftigede sig med sodatilvirk- 

 ning, og anmodede dem om at ofre sine egne interesser for fædrelandets, og meddele 

 oplysninger om sine fabriker. Opfordringen blev bl. a. fulgt af Leblanc, der kort 

 tid iforveien bavde faaet istand en fabrik sammen med hertugen af Orleans, til hvem 

 han var knyttet som livlæge, samt apothekeren Michel Dizé (1764 — iS52), en dyg- 

 tig kemiker, der havde været assistent hos Jean Darcet (1725 — iSoi), professor ved 

 collège de France. Naar den der anvendte fremgangsmaade altid har været betegnet 

 som Leblancs, ligger dette deri, at denne havde faaet patentet udfærdiget paa 

 sit navn, og ladet fabriken bruge dette som firmanavn. I virkeligheden havde 

 Dizé andel i opfindelsen. og i den nyeste tid er man endog mest tilboielig til at an- 

 tage, at sodaprocessen helt og holdent skyldes den sidstnævnte, som ogsaa var fabri- 

 kens egentlige tekniske leder. Den nye fabriks fremgangsmaade blev erkjendt for den 

 bedste, og som følge deraf blev fabriken beslaglagt og erklæret for offentlig eiendom. 

 De egentlige eieres reklamationer blev der ikke taget hensyn til, og da de efter flere 

 aars forleb endelig igjen lik disponere over fabriken, manglede de driftskapital; Le- 

 blanc endte kort tid efter sine dage i fattigdom og fortvivlelse. — Den nye soda- 

 proces fandt snart anvendelse i det store, og sodaprisen gik allerede 1817 ned til 

 65 ore pr. kg., medens den spanske soda omkring 1790 var bleven betalt med 2 kroner. 

 Sodaprocessen indfertes 1814 i Storbritanien, noget efter i Tyskland og Gsterrige, og 

 den gjælder med rette for en af den tekniske kemis smukkeste opdagelser. 



Om forholdet mellem Leblanc og Dizé: Chemiker-Zeitung 1906, no. 96, p. 1191, 

 samt 1907, no. 3, p. 29. 



2 Denne substanls, som siden af Dumas fik navnet pikrinsyre, blev forst iagttaget af 

 Woulfe, der ved at behandle indigo med salpetersyre fik frem en opiesning, som 

 farvede silke gult (1771); i fast form blev den fremstillet 1788 af J. M. Ha us s mann 

 ('749 — 'S24), der eiede et far\'eri i Elsass. 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1907. No. i. 2 



