TH. IIIORTDAHL. M.-X. Kl. 



Fra Frankrige kom nu den antillogistiske lære^ udover det øvrige 

 Europa. Der var den tid, i en langt større grad end man efter de ufuld- 

 komne kommunikationsmidier skulde formode, et levende samkvem mellem 

 de forskjellige landes videnskabsmænd, og det n\'e system samt nomen- 

 klaturen, der særlig vakte opmærksomhed -, blev ivrigt diskuteret i lærde 

 selskahcr, tidsskrifter og i videnskabsmændenes korrespondance. Der blev 

 vistnok i nogle aar ført strid mellem det nye og det gamle, men idethele- 

 taget vårede det ikke længe, førend den nye lære var bleven den her- 

 skende; endel af llogistonlærens tilhængere døde bort og størstedelen 

 gik ligefrem over. — Macquer, Bergman ogScheele^ holdt paa 

 flogistonlæren saa længe de levede. Cavendish erkjendte vistnok, at 

 fænomenerne meget vel lod sig forklare ved Lavoisiers theori, men da 

 den ældre theori forklarede dem ligesaa godt, fandt han ingen grund 

 til at opgive denne; mærkeligt nok, da han selv havde smedet saa kraf- 

 tige vaaben imod den. Black gik snart over til den nye lære, og 

 senere Kirwan, der længe havde stridt imod ^. — Priestley holdt længst 

 paa at forsvare det gamle, og skrev endnu saa sent som 1802; navnlig var 

 den indvending af betydning, som han 1796 havde fremhævet, at en 

 blanding af jernhammerslag og kul ved ophedning giver brændbar luft, 

 medens man efter Lavoisiers theori skulde faa kulsyre. De franske 

 kemikere (navnlig Ad et) søgte forgjæves at forklare dette, men James 

 Woodhouse (1770 — 1809), professor i Filadelfia, viste 1799, at den paa 

 den anførte maade fremkomne brændbare luft, som Priestley havde 

 holdt for vandstofgas, indeholdt kulstof, og han mente, at den var et kul- 

 vandstof; det var først den engelske læge og kemiker William Cruik- 

 shank (1745 — 1800), som rigtigt erkjendte dens natur, idet han fandt, at 

 den forholder sig til kulsyregas ligesom salpetergas til salpetersyre; han 

 indførte ogsaa benævnelsen kuloxyd. 



I Storbritanien, hvor Lavoisiers anskuelser allerede tidligt var bleven 

 kjendt, isærdeleshed ved Manchesterapothekeren Thomas Henry (1734 — 



1 Lavoisiers forgjænger Mayow blev nu ogsaa draget frem af forglemme[sen, bl. a. 

 af Johann Baptist von Scherer (I7.'i5— 1844), professor i Wien, der 179; udgav: 

 Beweis, dass J. Mayow vor loo Jahren den Grund zur antiphlogist. Chemie gelegt hat. 



2 Et af de skrifter, der udkom om nomenklaturen, er forfattet her i landet, nemlig: 

 Fransk chemisk Nomenklatur, paa Dansk udgivet med anmærkninger, 1794, af Nico- 

 lay Tychsen, en slesviger, som 1788— 1800 var apotheker paa Kongsberg. 



3 Scheele skrev 1783 til Bergman; iSolIte es wohl so schwer sein, Lavoisier zu 

 überzeugen, dass sein saures System nicht Allen schmackhaft fallen wird. Salpetersäure 

 aus reiner Luft und Salpeterluft, Luftsäure aus Kohlen und reiner Luft, Vilriolsäure 

 aus Schwefel und reiner Luft — — — !! Kann man solches glauben.''« 



'' »Efter lO aars anstrængelser og kamp«, skrev han 1792 til Bertho 1 le t, »nedlægger jeg 

 mine vaaben og opgiver flogiston.« 



