1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. I9 



1816), var der omkring aarhundredeskiftet fremdeles levende interesse for 

 kemien; der udkom flere nye tidsskrifter 1, og der var en hel del dygtige 

 kemikere, som ved nye opdagelser betydeligt forøgede antallet af de 

 kjendte enkelte stoftcr. Thomas Charles Hope (1766 — 1844), professor 

 i Edinburg, opdagede 1792 strontianjorden i et ved Strontian i Skotland 

 forekommende mineral, der hidtil havde været holdt for witherit, men i 

 hvilket man paa grund af den røde flammefarve havde faaet formodning 

 om tilstedeværelsen af en eiendommelig jordart. Ikke mindre end 4 af 

 platingruppens elementer blev opdaget i tiden mellem 1802 og 1804; 

 allerede Collet-Descotils samtFourcroy og Vauquelin havde ud- 

 talt formodning om, at der i residuet efter platinertsernes opløsning i konge- 

 vand maatte findes et hidtil ukjendt metal, men først Smithson Ten- 

 nant (1761 — 1815, fra 1813 professor i Cambridge) erkjendte tilstede- 

 værelsen af 2 saadanne og beskrev 1803 iridium (opkaldt efter iris, regn- 

 buen) samt osmium (saa kaldt efter oxydationsproduktets eiendommelige 

 lugt, baur). Næsten samtidigt opdagedes palladium (opkaldt efter den 

 nyligt opdagede planet Pallas) og rhodium (saa kaldt efter saltenes røde 

 farve, Qoôôeiç) af William Hyde Wollaston (1766 — 1829), oprindeligt 

 læge, senere sekretær i royal society. Wollaston har grundlagt platin- 

 industrien, idet han var den første, som fremstillede digler o. desl. til ke- 

 misk brug ved sveisning af platinsvamp. Hans navn er ogsaa knvttet til 

 reflexionsgoniometret, som han opfandt 1809. — Charles Hatchett 

 (1765 — 1847), en engelsk privatlærd, fandt i et wolframlignende sort 

 mineral fra Massachusetts 1801 et hidtil ukjendt oxyd, hvis metal han 

 kaldte columbium, medens mineralet selv fik navnet columbit. — Ro- 

 bert Forrett (1783 — 1868) opdagede 1808 svovlblaasyren (rhodanvand- 

 stofsyren), hvis sammensætning dog først senere blev faststillet af Ber- 

 zelius. 



I Holland, hvor der ligeledes var en stor og almindeligt udbredt in- 

 teresse for naturvidenskaberne, havde en rig forretningsmand Tevler 

 van der Hülst 1778 grundlagt en videnskabelig stiftelse, det Teylerske 

 musæum i Haarlem, hvis fysikalske afdeling stod under Martin van 

 Marum (1750 — 1837); stiftelsens rige midler satte denne istand til 178; 

 at konstruere en elektrisermaskine, der i størrelse og kraftig virkning langt 

 overgik alle tidligere-, og som blev benyttet til mange forsøg. Han 

 iagttog bl. a., hvad allerede den italienske fysiker Giacomo Beccaria 



' Deriblaadt den af ingeniøren William Nicholson (1753 — 1815) udgivne journal of 

 natural philosophy, chemistry and the arts (1796-1813), — samt philosophical maga- 

 zine and journal (1798 — 1826). 



- Skivens Iværmaal var 1,65 m., den største glasskive, som den tid lod sig fremstille. 



