22 '\'\\. IIIOK'l DAJIL. M.-X. Kl. 



fortjente apotheker og senere professor i Berlin Sigismund Friedrich 

 Hermbstädt (1760 — 1833); Schweitzeren Dr. Christoph Girtanner 

 (1760 — 1800) i Göttingen udgav samme aar AnfangsgriincJe der antiphlo- 

 gistischen Chemie, og ved disse værkcr blev den nye lære snart udbredt 

 i Tyskland, saa at den omkring 1795 i det væsentlige var antaget af saa- 

 godtsom alle mere fremtrædende kemikere^. — Der var dog enkelte 

 punkter, som man ikke fandt tilfredsstillende forklarede ved Lavoisiers 

 theori, og navnlig var dette tilfældet med det ved forbrændingen optræ- 

 dende lysfænomen. Jeremias Benjamin Richter (1762 — 1807), em- 

 bedsmand ved porcellænsfabriken i Berlin, mente derfor fremdeles at 

 maatte antage et slags flogiston som bærer af lyset; han tænkte sig, at 

 alle brændbare stoffers substants var forenet med et saadant lysstof paa 

 lignende maade som Lavoisier antog, at surstofgasens egentlige substants 

 eller base holdtes opløst af et varmestof. Forbrændingen skulde da fore- 

 gaa ligesom en dobbelt dekomposition, hvorved det brændbare stofs sub- 

 stants forenede sig med surstofgasens base, medens lys- og varmestoffet i 

 forening sattes i frihed. Dette forsøg paa en vis at forene begge sy- 

 stemer vandt vistnok tilslutning af enkelte kemikere, men har forøvrigt ingen 

 indflydelse øvet, og det er af ganske andre grunde, at Richter har faaet 

 en fremtrædende plads i vor videnskabs historie, 



Richter har grundlagt læren om de kemiske proportioner. Han 

 udgav 1792 — 94 Anfangsgründe der Stöchiometrie ^ oder Messkunst 

 chymischer Elemente, samt 1792 — 1802 Über die neueren Gegenstände in 

 der Chemie, en periodisk publikation, hvis senere hefter danner en fort- 

 sættelse af det førstnævnte værk. Her meddelte han et stort antal ana- 

 lyser af salte, ved hvilke han søgte at bestemme syrernes og basernes 

 relative mætningskapacitet. Han iagttog, at naar et metal fælder et andet 

 ud af en neutral opløsning, saa forbliver vædsken neutral, og han er- 

 kjendte, at der finder et konstant forhold sted mellem basernes surstof- 

 mængde og den syremængde, som neutraliserer dem, saa at, naar man 

 neutraliserer en vis vægtsmængde syre med forskjellige vægtsmængder af 

 forskjellige metaloxyder, disse sidste altid indeholder samme vægtsmængde 

 surstof — et resultat, som ogsaa Bergman havde været inde paa. De 

 relative vægtsmængder, i hvilke syrerne og baserne forbinder sig med 

 hinanden, sammenstillede Richter i form af rækker, og han opstillede 2 

 slags saadanne rækker, de første for de basemængder, som neutraliserer 

 1Ö00 vægtsdele syre, medens den anden slags rækker angiver de s^-re- 



' Kahlbaums Monographien aus der Geschichte der Chemie. I. 1897. 

 2 Dette udtryi< er ferst indfart af Richter. 



