24 TH. IIKJKTDAIIL. M.-N. Kl. 



Klaproths talrige arbeider udmærker sig saavel ved skarpsindighed 

 som ved den allerhøieste grad af omiiyggclighed og nøiagtighed; hans 

 hovedfag var analysen, og den kvantitative analyse fik ved ham først 

 det præg, som den endnu i det væsentlige har. Han beskjæftigede sig 

 isærdeleshed med kemisk undersøgelse af mineralerne, Hgesom \^ auquel in, 

 hvem han ogsaa ligner i karakterens fordringsfrie beskedenhed, men heri 

 har han arbeidet endnu langt mere end denne sin samtidige, der tillige 

 dyrkede andre felter; man regner i hundredevis de mineraler, han har 

 undersøgt, og hans analyser har givet det betydeligste grundlag for mine- 

 ralernes inddeling efter den kemiske sammensætning. Klaproth samlede 

 sine mineralanah^ser, der oprindeligt var spredt omkring i tidsskrifterne, i 

 et eneste værk, Beiträge zur chemischen Kenntniss der Mineralkörper, 

 5 bind. 1795 — 18 10. 



Man skylder Klaproth bl. a. iagttagelsen af aluminiumhydroxydets 

 opløselighed i etsende alkalier, ammoniumsuccinatets anvendelse til adskil- 

 lelse af jern og mangan, brugen af bariumkarbonat ved silikatanalyser, 

 indfß-relsen af solvdigler og sø-lvkar for arbeider med kaustiske alkalier 

 o. m. a. Han indførte væsentlige fremskridt i de kvantitative bestemmel- 

 sers nøiagtighed ved at lade bundfaldene tørre fuldstændigt og gløde dem 

 før veiningen. Og medens man hidtil gjerne havde indskrænket sig til 

 kun at meddele analysernes endelige resultat, var han den første, der be- 

 gyndte at meddele alle tal og forsøgsdata og at kontrollere analysernes 

 nøiagtighed ved at sammenligne det indveiede med summen af alle de 

 adskilte hestanddeles vægt. 



Klaproth opdagede ikke mindre end 4 nye elementer. I beg- 

 blenden, der før havde været holdt for zink-, jern- eller wolframerts, er- 

 kjendte han 1789 tilstedeværelsen af et eiendommeligt metal, som han 

 gav navn efter den af Herschel kort før opdagede planet Uranus; 

 samme aar fandt han ogsaa zirkonjorden, 1795 titan, og 1803 ^ai^dt han i 

 svensk cerit en eiendommelig jordart, som han kaldte okroitjord, men hvis 

 metal Berzelius snart efter gav navnet cerium efter den nyopdagede 

 planet Ceres. Et i A'isse guldertserfra Siebenbürgen forekommende metal var 

 hidtil holdt for antimon eller vismut; en nærmere undersøgelse af dette 

 metallum problematicum eller aurum paradoxum foretoges 1782 af den 

 østerrigske bergmand Franz Joseph Müller von Reichenstein 

 (1740 — 1825), der antog tilstedeværelsen af et nyt, fra antimon eller 

 vismut forskjelligt metal; han sendte en prjøve til Bergman, som imidler- 

 tid blot kunde konstatere, at det ikke var antimon, men Klaproth be- 

 stemte 1798 det nye element og gav det navnet tellur (tellus, jorden). — 

 Ved en undersøgelse af leucit paaviste han 1797, at kali, som man hidtil 



