1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 20 



døde han i Genf 1829. Davy var en skarpsindig, aandrig og original 

 forsker, der har sat dybe mærker efter sig og ført kemien langt fremi. 



Man havde vistnok allerede i nogen tid anvendt gnidningselektriciteten 

 i den kemiske forsknings tjeneste, som vi i det foregaaende flere gange 

 har bemærket, men nogen større betydning fik elektriciteten først ved op- 

 dagelsen af den strømmende elektricitet (1786) og isærdeleshed ved Volta- 

 søilens opfindelse 1800. Nicholson og lægen Anthony Carlisle 

 (1768 — 1840) benyttede første gang voltasøilen til våndets dekomposition, 

 og Berzelius undersøgte kort efter (1803) i forening med sin landsmand, 

 den lærde brugspatron Wilhelm Hisinger (1766 — 1852) dens virkning 

 paa saltopløsninger, og erkjendte den elektriske forskjel mellem syrer og 

 baser. Imidlertid var det først Da v 3^, som nærmere gik ind paa sammen- 

 hængen mellem de elektriske og de kemiske fænomener, og erkjendte 

 dem begge for virkninger af en og samme kraft; de elektriske fænomener 

 beroede paa virkningen af større masser af forskjellige stoffer, medens de 

 kemiske var en følge af smaadelenes gjensidige paavirkning. Han tænkte 

 sig at smaadelene af de forskjelligartede stoffer, der havde indbyrdes af- 

 finitet, ved deres kontakt blev modsat elektriske. Naar de indgik forbin- 

 delse, blev den elektriske modsætning ophævet, og naar man til den dan- 

 nede forbindelse atter tilførte elektricitet, saa kom hver af bestanddelene 

 igjen tilbage i den oprindelige elektriske tilstand 2. 



I et foredrag, han holdt for royal society høsten 1806, udtalte Davy 

 bl. a., at med den mægtige naturkraft, man nu havde faaet raadighed 

 over, kunde man vente at blive istand til at dekomponere stoffer, som 

 man tidligere ved de ahnindelige kemiske midler ikke havde kunnet 



1 Berzelius har i sin selvbiografi og sine breve leveret mange bidrag til belysning af 

 Davys personlighed, og Kahlbaum har sammenarbeidet disse til en heist interessant 

 fremstilling, i Mitteilungen zur Geschichte d, Medicin u. d. Naturwissenschaften 111 

 (1904) p. 277. 



- Forestillingerne om den galvaniske strøms virkning var i begyndelsen af aarhundredet 

 endnu ret uklare, og navnlig vakte det opmærksomhed, at man ved dekompositionen 

 af rent vand havde paavist optræden af syrer og alkalier; der var ikke faa, som mente, 

 at syrer og alkalier kunde fremkomme af vand, og at galvanismen idetheletaget kunde 

 frembringe nye stoffer, der ikke indeholdtes i de oprindelige vædsker. Det var vist- 

 nok allerede i iSoi af Simon og det følgende aar af Berzelius paavisl, at den for- 

 mentlige dannelse af disse produkter var at tilskrive forurensninger, men dette var ikke 

 bleven paaagtet. I 1806 viste imidlertid Davy gjennem en grundig experimental 

 undersøgelse, at stoffer, der i og for sig ikke angribes af rent vand, dog kan afgive sine 

 beslanddele til dette under galvaniske apparaters paavirkning; han dekomponerede 

 våndet i kar, som han havde ladet forfærdige af forskjellige slags materialer, og efter 

 disses beskatïenhed gik i nogle tilfælde kali, i andre natron o. s. v, over i den van- 

 dige oplesning. Anvendtes derimod icar af guid eller platina, dannedes kun en yderst 

 ringe mængde salpetersyre og ammoniak af kvælstoffet i den i våndet opleste luft. 



