1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 3 1 



plantes; han indehav'de derhos en række vigtige offentlige hverv, blev 

 pair af Frankrige og døde i Paris 1850. Han var tidligt begyndt at be- 

 skjæftige sig med studiet af gasarterne, og allerede 1802 havde han fun- 

 det forholdet mellene gasernes volum og temperatur og derved muliggjort 

 nøiagtigere maalinger af gasvolumer. Kort efter havde han, tildels sam- 

 men med Biot, foretaget de første opstigninger i ballon for at studere 

 atmosfærens tilstand i større høider, og i samarbeide med Alexander 

 v. Humboldt (1769 — 1859) havde han beskjæftiget sig med luftens ana- 

 lyse og særlig med dens eudiometriske undersøgelse ; vi vil senere komme 

 tilbage til de vigtige og betydningsfulde opdagelser, disse undersøgelser 

 gav anledning til. — Gay-Lussac er ogsaa grundlægger af titrerana- 

 lysen, og har specielt udarbeidet methoder for klorimetri, alkalimetri og 

 sølvprø-ve (1824 — 1832). — Ogsaa af den tekniske kemi har han betyde- 

 lige fortjenester; hans navn er knyttet til det ved svovlsyrefabrikationen 

 anvendte taarn, som han indførte 18 16; man skylder ham ligeledes oxal- 

 syrens fabrikmæssige fremstilling af træ (1829). 



Louis Jacques Thénard, født 1777 og død 1857, indehavde høie 

 lærerstillinger i Paris, og ble^' pair ligesom sin medarbeider; han har ind- 

 lagt sig megen fortjeneste af de naturvidenskabelige studiers udbredelse i 

 Frankrige. Af Thénards undersøgelser er navnlig at mærke hans ar- 

 beide over de forskjellige slags sammensatte æthere (1807). ^^^ viste, at 

 disse er forskjellige fra den almindelige æther, samt at deres indbyrdes 

 forskjel afhænger af de syrer, som alkoholen har optaget; han erkjendte 

 dem for forbindelser af alkohol med syrer, og forklarede deres dekompo- 

 sition ved alkalier. 



Da nu Gay-Lussac og Thénard tog paa at arbeide med alkali- 

 metallerne, fandt de snart (1808), at disse ogsaa lader sig fremstille uden 

 at tage elektriciteten til hjælp, ved i høi temperatur at dekomponere de 

 etsende alkalier med jern, — og kort efter meddelte apothekeren Fran- 

 cois René Curaudau (1765 — 1813), at alkalierne lod sig »metal liseré« 

 ved at ophede deres karbonater med kul. 



Der var i begyndelsen nogen tvivl om, hvorledes sammenhængen 

 virkelig var mellem alkalierne og de nye metaller. Medens Davy holdt 

 alkalimetallerne for enkelte stoffer og etsalkalierne, der endnu antoges 

 vandfri, for deres oxyder, mente Gay-Lussac og Thénard, at metal- 

 lerne var alkaliernes vandstofforbindelser, og navnlig støttede de denne 

 antagelse til det 1808 opdagede^ ammoniumaraalgam, der giver ammoniak 



' Omtrent samtidigt af fysikeren Thomas Johan Seebeck (1770 — 1S31) i Jena samt 

 Berzelius og lægen Magnus Pontin (1781 — 1858) i Stockholm. 



