2 VI]. HIORIDAIII,. M.-N. Kl. 



med vœrdighcd gik imøde den 8de mai 1794. — J.avoisiers samlede 

 værker blev efter ofifentiig foranstaltning udgivne 1862, 



Et af Lavoisiers første arbeider var en undersøgelse angaaendc riet 

 gamle omstridte spørgsmaal, våndets forvandling til jord (1770). Han lod 

 en større mængde (henimod 2 kg.) rent vand koge i 100 dage i en med 

 indsleben kork lukket glaspelikan. Efter kogningen fandtes den samlede 

 vægt af apparatet med våndet uforandret paa nærmeste centigram, me- 

 dens pelikanen havde tabt 1,03 gr. i vægt. Den i våndet udskilte jord 

 veierle 0,27 gr. og den i våndet opløste, som han fik frem ved at afde- 

 stillere og inddampe våndet, udgjorde 0,86 gr. ; der var saaledes dannet 

 1,13 gr. jord, som aabeni)art var fremkommet af glassets substants; det 

 lille overskud af 0,1 gr., hvormed jordens vægt oversteg glassets vægts- 

 tab, skyldes den omstændighed, at inddampningen foretoges i glaskar. — 

 En lignende undersøgelse var ogsaa udfort af Scheele, men blev først 

 noget senere offentliggjort. Scheele lod et halvt lod destilleret vand 

 koge 12 dage i en liden glaskolbe; våndet saa da ud som melk og inde- 

 holdt et af kisels^'re med lidt kalk bestaaende fint hvidt pulver, medens 

 opløsningen indeholdt alkalisilikat; glasset var indvendigt bleven mat og 

 havde tabt sin glans. Scheele kom saaledes til samme resultat som 

 Lavoisier, at den dannede jord var fremkommen af glassets substants, 

 og spørgsmaalet er fra nu af at betragte som definitivt afgjort. — De to 

 forskeres fremgangsmaade var ganske forskjellig; Scheele anvendte ude- 

 lukkende kvalitativ analyse og fandt derved, at den dannede jord inde- 

 holdt glassets bestanddele, men da de samme bestanddele ogsaa indbefattes 

 i det rummelige begreb jord, var det à la rigueur ikke dermed godtgjort, 

 at jorden udelukkende var kommet fra glasset; men dette fremgik utvivl- 

 somt af Lavois ier's rent kvantitative arbeide. Her bryder allerede den 

 nj^e retning frem, der lægger hovedvægten paa det kvantitative, og deri- 

 gjennem er saa forskjellig fra flogistontidens arbeide. 



I 1772 paabegyndte Lavoisier den række arbeider om luften og 

 forbrændingen, der førte til den fuldstændige omskabning af de kemiske 

 theorier. 



Det første af disse arbeider skriver sig fra november 1772, da han 

 gav akademiet en kort foreløbig meddelelse; han havde fundet, at svovl 

 og fosfor tiltager i vægt ved forbrænding, samt at dette kommer deraf, 

 at en stor mængde luft fixeres under forbrændingen og forbinder sig med 

 dampene. Og paa lignende maade forholder det sig med metallernes 

 vægtsforøgelse ved forkalkning. Han havde ogsaa reduceret blyoxyd i 

 lukkede kar, i Hales apparat, og fundet, at der i det ö-ieblik kalken 

 gik over til metal udvikledes en overordentlig stor mængde luft. 



