IÇO;. Xo. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 37 



rene. Han fik ogsaa en modstander, som paaviste dette, og med hvem 

 han gjcnnem en aarrække havde en strid, der fra begge sider fortes med 

 fremragende dvgtighed, men som endte med den bestemte paavisning af, 

 at Berthollets meninger om de foranderHge og vekslende forbindelses- 

 forhold ikke lcd sig opretholde. 



Joseph Louis Proust var fjø-dt i Angers 1755 og uddannet som 

 apotheker; han studerede kemien under Rouelle, og virkede senere 

 lang tid som professor i dette fag forskjellige steder i Spanien, tilsidst fra 

 1791 i Madrid, hvor hans vigtigste undersøgelser er udførte. Da hans 

 fortrinlige laboratorium og al hans eiendom der var bleven ødelagt under 

 krigen 1808, tråk han sig tilbage til fædrelandet, hvor han le vede i smaa 

 kaar, indtil han 18 16 blev medlem af akademiet og fik en pension; han 

 døde i sin fødeby 1826. — AfProusts mange arbeider, blandt hvilke 

 endel tilhører den organiske kemi, f. ex. om sukkerarterne, særlig drue- 

 sukker (1802), opdagelsen af mannit (1806) samt leucin (18 18), — vil vi 

 her alene betragte dem, der førte til erkjendelsen af den vigtige lov om 

 konstante forhold i forbindelsen; de findes i journal de physique 1798 — 

 1809. \"ed et betydeligt antal nøiagtige analyser af metallernes forbin- 

 delser, isærdeleshed oxyder og sulfider, kom han til at mærke «den usyn- 

 lige haand, som styrer vægten ved forbindelsernes dannelse« efter faste 

 og uforanderlige forhold. Xaar et metal danner flere forbindelser, to eller 

 flere oxyder eller sulfider, paaviste lian, at vægtsforholdene forandres 

 trinvis; der dannes nogle faa bestemte trin (oxydul, oxyd o. s. v.), og 

 det kan hænde, at disse atter indbyrdes forbinder sig, saaledes som det 

 er tilfældet med mø^nnien, hvis bestanddele er det gule og brune bly- 

 oxyd, eller med magnetjernstencn. Men forandringerne i vægtsforholdene 

 sker ikke kontinuerligt, og antagelsen af et stort antal mellem de bestemte 

 trin liggende forbindelser er urigtig. Udmærket analytiker som han var, 

 kunde Proust med slaaende klarhed godtgjøre, at mange af de substant- 

 ser, som Berthollet holdt for intermediære forbindelser, i virkeligheden 

 kun var mekaniske blandinger af nogle faa forbindelser af konstant sammen- 

 sætning. Og særligt viste han, at mange af de substantser, som Ber- 

 thollet holdt for intermediære oxyder, og i hA-ilke denne havde ladet 

 sig nøie med kun at bestemme mængden af det indeholdte metal, idet 

 han antog, at resten maatte være surstof, — ingenlunde var rene oxyder, 

 men indeholdt kemisk bundet vand, og Proust var saaledes den første, 

 som erkjendte hydraterne. 



De faste vægtsforhold, som Proust havde paavist, var for ham 

 endnu kun empiriske tal ; han beregnede sine analyser procentvis, og be- 

 tragtede de enkelte bestanddeles væs[t kun i forhold til den hele for- 



