46 Til. IIIÜKTDAIIL M.-N, Kl. 



flen gang havde udfort, benyttede han ved rJcnne leiliglied til at beregne 

 sin første tabel over atomvægterne, der uagtet sin endnu forelebige karak- 

 ter dog viser store fremskrid t siden Dalton^. — En særlig interesse har 

 endelig dette arbeide derved, at Bcrzelius der indfø-rte de kemiske 

 form le r 2, ved hvilke han skabte for kemien et af dens allervigtigste og 

 nyttigste hjælpemidler, som den ikke vilde være istand til paa nogen 

 maade at undvære. Han brød ganske overtvært med de i kemien som 

 betegnelser hidtil brugte geometriske symboler, cirkler, triangler, linier og 

 lignende, og gik over til udelukkende at anvende bogstaver og tal. Han 

 lod bogstaverne — de latinske forbogstaver — betegne ikke blot elemen- 

 ternes navne, men ogsaa deres vigtigste kemiske konstanter, atomvægterne. 

 Forbindelserne betegnede han ved at sætte vedkommende elementers bog- 

 stavtegn sammen; istedetfor satte han ofte et eller Uere punkter, og 

 istedetfor 5 en eller Uere smaa vertikalstreger over det dermed forbundne 

 elements navn, f. ex. H., =H^0, Fe = FeS. Naar forbindelserne indeholder 

 flere atomer af et element, kommer til høire for dettes tegn det tal, der 

 angiver atomernes antal. En undtagelse herfra gjordes dog i nogle til- 

 fælde ved de s.k. dobbeltatomer, hvor atomtegnet blev gjennemstreget, 

 f. ex. J\^0{Hc,0). Idet han gik ud fra surstoffet som enhed og som 

 maalestok for de andre elementers mætningskapacitet, betragtede han 



studere den paa apotheket. — Den krystallog:rafiske retnings fornemste repræsentant 

 var Berlinerprofessoren Christian Samuel Weiss (17S0— 1S56), der indførte kry- 

 stalaxerne og grundede zonelæren. — Friedrich Mohs (1773 — 1839), der virkede i 

 Freiberg og senere i Wien, har ligeledes store fortjenester som krystallograf. Han gik 

 endnu videre end Werner i den rent naturhistoriske retning, og inddelte mineralerne 

 udelukkende efter de ydre Icjendetegn, hvis eiendommeligheder han havde skarpt oie 

 for og fremstillede med megen klarhed; man skylder ham bl. a. den almindelig an- 

 vendte haardhedsskala (i Si i). Mineralernes kemiske sammensætning tillagde han slet 

 ingen betydning. Berzelius traf Mohs i Freiberg 18 19: »vi talte ej ett ord om mineralogi 

 utan med mycken ceremoni om andra saker«. 



Berzelius' kemiske mineralsystem fandt vistnok i begyndelsen ingen gunstig mod- 

 tagelse hos de rene mineraloger, der endog kaldte ham en Prokrustes, som forkoj;tede 

 eller forlængede sine offere (analyseresultaterne) for at faa dem til at passe til det paa 

 forhaand opgjorte maal; men det vårede ikke længe, for det dog øvede sin indflydelse 

 paa mineralogien. 



1 Efter Dalton havde Thomson iSio og Wollaston 1S14 givet tabeller over 

 ækvivalenterne. Allerede disse viser fremskridt, og til beregningen havde Wollaston 

 ogsaa benyttet endel analyser af Berzelius. 



2 I begyndelsen opstilledes to forskjellige af hinanden uafhængige formelsystemer, et 

 mineralogisk og et kemisk. Det mineralogiske brugte f. ex. følgende tegn: 



S, kiselsyre, C, kalk, /, jernoxydul, 



A, lerjord, Ä' kali, Aq, vand o. s. v. 



AI, talkjord. F, jernoxyd. 



Formelen for Wollastonit var C5o, for feldspat KS^ + 3^5^ o. s. v. Disse mine- 

 ralogiske formler kom dog ikke i almindelig brug. 



