48 'ill. IIIÜRIIMHL. M.-X. Kl. 



end i den allerhøieste grad heumWe dette loaars arbeide; det er ganske 

 vist aldeles uden sidestykke. 



Berzelius, som ved Karl Johans kroning 1818 var hieven adlet, 

 overtog det fø^Igende aar, efter at være kommen hjem fra en længere 

 udenlandsreise', stillingen som videnskabsakademiets sekretær. Han tog 

 1832 afsked som professor ved det karolinske institut, men blev dog 

 fremdeles staaende som professor honorarius. I 1835 blev han i anled- 

 ning af sit giftermaal ophøiet i friherrestanden. Han døde 7de august 

 1848. 



Ved siden af sine mangfoldige experimentalundersøgelser, der stræk- 

 ker sig over alle kemiens felter, har Berzelius udfoldet en overordendig 

 stor literær virksomhed-. Hans grundlæggende lærebog i kemi, der op- 

 rindeligt udgjorde 3 bind, udkom i 5 oplag, hver gang paany gjennem- 

 arbeidet, sidste gang 1843 — 4^ pa^ tysk i 5 bind. Fra 1821 gav han 

 hvert aar, saalænge han levede, regelmæssige aarsberetninger om fysikens 

 og kemiens fremskridt, og dette monumentale værk kan opvise en række 

 af ikke mindre end 27 bind -I Og ved siden af alt dette har han paa sit 

 laboratorium som lærer for Mit scherlich. Wo hl er. Heinrich og 

 Gustav Rose samt mangfoldige andre ^ opdraget saagodtsom hele den 

 følgende generation af kemikere. 



' Først til England og derefter til Paris, hvor han opholdt sig fra høsten iSiS til som- 

 meren 1819. Han fulgte her bl. a. Gay-Lussacs, Thénards, Vauquelins 

 Haiiys og Biots forelæsninger, — ■ om de to førstnævnte siger han i sine reiseopteg- 

 nelser, at de »läsa som Unglar, det er en ren njutning at hora dem«. Om forelæsnin- 

 gerne i Paris siger han ellers i sin selvbiografi, at han ved at hore dem snart kom til 

 at indse, at kunsten at give en forelæsning var meget større, end han for havde tæakt, 

 og at den foruden naturligt anlæg udfordrer et særskilt studium. 



- Berzelius tillagde det literære arbeide megen betydning. Da Wöhler, som over- 

 satte hans lærebog og aarsberetninger, havde beklaget sig over, at han blev altfor 

 stærkt optaget af saadant arbeide, skrev Berzelius til ham (1S31): Hvis Davy 

 havde været nødt til literært arbeide, saaledes som De nu er, er jeg overbevist om, at 

 han vilde have bragt kemien et helt aarhundrede fremover; men han blev kun et 

 »glimrende brudstykke«, fordi han ikke fra begyndelsen af havde været nodt til ved 

 arbeide i a 1 1 e videnskabens dele at studere sig ind i den som helhed. 



2 Man har ogsaa fra Berzelius' haand en selvbiografi samt endel reiseoptegnelser. der 

 er udgivne af Söderbaum (1901 og 1903). De er hoist læseværdige og indeholder 

 meget, som belyser tidens forhold og personligheder. Det samme gjælder hans brev- 

 veksling med Liebig (udgivet af Carrière 1S93) og med Wöhler (udgivet af Wal- 

 lach 1902). 



* De mest fremtrædende af disse var følgende: Christian Gottlob Gmelin (1792 — 

 i860), siden 1817 professor i Tübingen; han fremstillede bl. a. ultramarin kunstigt 

 (1828). Heinrich Gustav Magnus (1S02 — 1870), siden 1S34 professor i fysik og 

 teknologi i Berlin; Gottfried Wilhelm Osann (1797 — 1866), professor i Dorpat, 

 senere i Würzburg; mineralanalytikeren Karl Moritz Kersten (1803 — 1850), pro- 

 fessor i Freiberg; Germain Henri Hess (1S02 — 1850), professor i St. Petersburg, 

 grundlægger af thermokemien. 



