52 TH. MIORTDAHL. M.-N. Kl. 



formernes beregning, og krystallografien skylder ham derhos den forbedrede 

 konstruktion af reflexionsgoniometret samt opdagelsen af krystalvinklernes 

 forandring med temperaturen. 



Mitscherlich havde fundet, at visse fosforsure saltes krystalform 

 viste overensstemmelse med de tilsvarende arsensures, og ved at forfølge 

 dette videre lykkedes det ham ogsaa at paavisc saadan overensstemmelse 

 mellem andre analogt sammensatte forbindelser, der ligeledes indeholder 

 forskjellige grundstoffer, f. ex, de med '^H^O krystalliserende 

 kobber- og mangansulfater, eller de naturligt forekommende strontium- og 

 blykarbonater, hvis form stemte overens med arragonitens. Disse iagt- 

 tagelser, angaaende hvilke han for sin afreise til Stockholm 1819 gav en 

 foreløbig meddelelse, var ganske uforenelige med den siden Hau y almin- 

 deligt raadende opfatning, at samme krystalform — undtagen i det regu- 

 lære system — forudsætter de samme grundstoffer, forenede isamme 

 forhold 1, — og der fremkom forskjellige indvendinger, endog fra den 

 gamle franske mester selv. Men uden at lade sig afbryde heraf fortsatte 

 Mitscherlich sit arbeide og meddelte videre resultater 1820 og 182 1. 

 I den sidste afhandling — det er i denne, at betegnelsen isomorfi første 

 gang er benyttet — offentliggjorde han et betydeligt antal maalinger og 

 iagttagelser, hvorved han definitivt paaviste, at arsensyren og fosforsyren 

 er isomorfe, samt at kalkjorden i arragonit er isomorf med blyoxyd og 

 strontian. Han opstillede til slutning følgende lov: samme antal atomer, 

 naar de er forbundne paa samme maade, frembringer samme krystalform, 

 og denne beror ikke paa atomernes natur, men paa deres antal og den 

 maade, hvorpaa de er forbundne. 



I dette mærkelige arbeide^ meddelte Mitscherlich ogsaa en anden 

 vigtig opdagelse, at et og samme stof (natriumdihydrofosfat samt ligeledes 

 det tilsvarende arsensure salt) kan optræde i to forskjellige krystalformer. 

 Han grundlagde derved læren om dimorfi, paa hvilken det kort efter 

 {1826) lykkedes ham i svovlets to forskjellige tilstande at finde et typisk 

 exempel. 



* Man havde vistnok allerede tidligere gjort enkelte iagttagelser, der stred mod dette 

 H au y s princip. Saaledes havde Leblanc 1787 af blandede opløsninger af jern- 

 og kobbervitriol fremstillet krystaller, der med meget vekslende jern- og kobber- 

 indhold viste samme krystalform; han fremstillede ogsaa alun, der med bibehold af sin 

 form indeholdt meget jernoxyd. Gay-Lussac fandt 18 16, at en krystal af kalialun 

 vokser i en oplesning af ammoniakalun uden at forandre sin form. Ogsaa den franske 

 mineralog François Beudant (17S7 — 1850) havde gjort lignende iagttagelser med 

 blandede vitrioler. Men denne slags enkelte iagttagelser havde ikke formaaet at rokke 

 ved det anerkjendte princip. 



2 Udgivet af P. Groth i Ostwalds Klassiker No. 94 (1898). 



