1907. Xo. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 53 



Mitscherlichs opdagelse af isomorfien har øvet indflydelse baade 

 paa mineralogien^ og paa kemien, og navnlig havde Ber ze Hus øie for 

 dens vidtrækkende betydning, og fandt i den et værdifuldt hjælpemiddel 

 til bestemmelse af atomvægterne. Naar man nemlig gaar ud fra, at iso- 

 morfe stoffer indeholder det samme anta! atomer, saa vil, hvis dette antal 

 er givet for et af stofferne, dermed ogsaa antallet være givet for de øv- 

 rige. Og dette betjente han sig i stor udstrækning af ved den videre be- 

 arbeidelse af atomvægterne. 



Det var dog først adskillige aar senere, nemlig 1826, at Berzelius 

 udgav sin nye tabel over atomvægterne^. Under hensyntagen til jern- 

 oxydets isomorfi med lerjorden samt jernoxydulets med magnesiumgrup- 

 pens oxyder gav han nu jernets to surstofforbindelser formlerne FeO og 

 Fe.,0^, som vi fremdeles bruger. Atomvægterne blev saaledes det halve 

 af de tidligere antagne, og de viste da overensstemmelse med D ul on g og 

 Petits lov. Ogsaa alkalimetallerne og sølvets atomvægter blev halverede, 

 idet han gik ud fra, at forholdet mellem metal og surstof i de stærkere 

 baser var som i : i, og som følge deraf skrev KO, NaO og AgO, med 

 atomvægter, som var det dobbelte af de nu antagne^. — Klor og kvæl- 



' Johann Nepomuk Fuchs (177T — 1S56), professor i München, ellers bekjendt ved 

 opdngelsen af vandglas (1825), havde allerede 1815 opstillet en lære om vikarierende 

 bestanddele hos mineralerne. Ved analysen af Gehlenit, et vandholdende silikat af 

 lerjord, jernoxyd og kalk, fandt han, at en kemisk formel lod sig aflede, naar man 

 slog jernoxydet sammen med kalken og sammenlignede summen af begges surstof- 

 mængde med de ovrige bestanddeles. Han sluttede deraf, at jernoxydet ikke var nogen 

 væsentiig eller nødvendig bestanddel, men var tilstede som vikar for den mængde kalk, 

 om ellers havde maattet være tilstede, for at der skulde være det rigtige forhold mellem 

 bestanddelene. Han erkjendte ogsaa, at i alun kan ammonium og kalium helt eller 

 delvis erstatte hinanden. Men Fuchs var ikke kommen til den opfatning, der er det 

 væsentlige for isomorfien, at bestanddelene maatte have tilsvarende atomistisk sammen- 

 sætning. 



Mitscherlichs opdagelse foranledigede Berzelius til i sit laboratorium at lade 

 en række forskjellige mineraler analysere, og det viste sig da, at kalk, magnesia, jern- 

 oxydul og manganoxydul, som allerede Mit s che r lieh havde erkjendt for isomorfe, 

 samt ligeledes jernoxyd og lerjord, i et og samme mineralspecies kunde erstatte hin- 

 anden i meget forskjellige forhold, — hos augiterne, hvis analyser udfortes afH. Rose 

 1820, hos hornblenderne, der aaret efter analyseredes af Pehr Adolph v, Bons- 

 do rff (1791 — 1839), senere professor i Helsingfors, samt hos granaterne, der 1823 

 bearbeidedes af greve Hans Gabriel Trolle-Wachtmeister (1782— 1871). Da 

 det nu viste sig, at disse forskjellige baser helt eller delvis kan erstatte hinanden uden 

 at forandre mineralerues karakter, fandt Berzelius 1824 at maatte foretage en væ- 

 sentiig forandring i det kemiske mineralsystem. Tidligere havde han ordnet efter ba- 

 serne, de elektropositive bestanddele, men nu gik han over tilordning efter de elektro-. 

 negative elementer, hos hvilke isomorfien i mindre grad gjor sig gjældende. 



'^ Man finder den i årsberattelsen for 1826 p. 72. 



3 Tallene viser ellers for flere atomvægters vedkommende afvigelser fra den p. 50 med- 

 delte tabel; saaledes sattes nu 5» = 277,478 eller (for A^ = i) 44,469, og C = 76,437 

 eller 12,250. 



